SERIÁL NETFLIX
Akce!
POLICIE
Zákonu neutečete!
My dopadneme každého!
Ani hnout!
Do prdele s tím! Střih!
To bylo fakt strašný, blbečci!
Už mě to fakt nebaví. Dáme si pauzu. A vy běžte zkoušet.
- Čau, Pyro! - Páni, Erşane…
- Ahoj. - Jak se máš?
Dobře. Točíme akční film.
Tumtum v něm hraje taky.
A vlastně i Altın.
Jmenuje se to Komisaři vrací úder
od Studia Tunç.
Komisaři? Nejsou to…
Nejsou to komisaři Murat a Necmi z toho mýho filmu?
Asi se ty postavy rozhodli využít. Moc o tom ale nevím.
To je v pohodě, neboj.
Vidím Seyyal. Půjdu ji pozdravit.
Dobře.
- Ahoj, Naile. - Ahoj.
Tak co? Můžeme točit?
Ahoj.
Ahoj, Erkute. Rád tě vidím.
Tak Komisaři vrací úder, jo?
Přesně tak. Už to natáčíme, takže ho vrátí.
Tak jo, lidi, můžeme?
Jdeme na to. Dávejte pozor.
Klapka, kamera, akce!
Zákonu neutečete!
Střih!
Jste fakt nemožní! Všichni.
Jen tu s váma marním čas. Střih!
Dejte si pauzu.
Rozhodl jsem se na nějakou dobu seknout s filmařinou.
Jasně, jen si odpočiň.
Ne, proč? Měl bys dál točit.
Poslyšte, tihle komisaři…
Nejsou to ti komisaři z našeho filmu?
V Hollywoodu je to běžné. Jak se to…
Říká se tomu spin-off. Stejné postavy, jiný film.
Fajn, ale mohli jste mi o tom říct.
Nikdo se mě na nic neptal.
Když se to tak může dělat v Hollywoodu…
- Přesně. - Fakt?
Takže my se tady podřizujeme Hollywoodu?
Nejsi náhodou ze Zeytinburnu?
No, víš…
- A co ty? - Já jsem z Mody.
- Tak Poručíci se vrací? - Poručíci vrací úder.
Fajn, ať ho vrátí. Dobrá práce.
- Jak se máš, Seyyal? - Fajn. A ty?
Dobře. Prý ses zasnoubila.
Je to kretén.
Fakt mi už pije krev.
Přišel jsem se rozloučit.
Rozloučit?
Hej! Přestaňte tam tak postávat.
Zpátky do práce, blbečci. Dělejte!
Koukám, že hodně křičí. A nadává.
Nemá žádný talent, a tak si na všech vybíjí zlost.
Nechtějte, ať se naštvu! Zpátky do práce, říkám!
- Erşane. - Nedělej to.
- Erşan, stůj. - Klid.
- To je v pohodě. - Ne.
- To nic. - Uklidni se.
- To je v pohodě. - Erşane.
Poslyš, přestaň tady tak ječet a nadávat. To je přece pod tvoji úroveň.
- Neříkej. - Každá profese má svoje zásady.
- Erşane, pojď se mnou. - Fajn.
- To neřeš.
Pornohvězda mě nemá co poučovat o nějakých zásadách.
Klid, Erşane.
Tak poslouchej.
Na place jsme všichni jako jedna velká rodina.
Nikdo tu nesmí nikoho urážet, jasný?
Všichni k sobě budou ohleduplní a nebudou po sobě křičet.
A jestli budeš mým kamarádům dál nadávat, narvu ti ten megafon do prdele.
Já žádný megafon nemám.
Já myslím tamhleten. Vidíš ho?
Kdykoli si prdneš, uslyší to na každé lodi v Bosporu.
Už to pochopil, Erşane.
- Rozumíš? - Jo.
- Určitě? - Jo.
- Pardon. - Jo.
Jestli se on někdy naučí chovat slušně, tak se z toho poseru.
- Klid. - Fajn.
- Nadávky musí být účelné. - Fajn.
- Prosím… - Zmrde.
- To neřeš. - Fajn.
- Klid. - Měj se.
Sbohem.
Tak jo.
Už to nebudeme řešit.
Páni, Erşane.
Rádi tě vidíme.
- Sály jsou plné kapesníků. - Protože všichni bulí jako želvy.
Zatímco vy se můžete smát.
No jasně. A pořádně, že jo?
Jak se máš? Chystáš teď něco?
Slyšel jsem, že natáčíš film o karate.
Ne, stačil nám ten poslední výprask od kritiky.
Jsem tady z jiného důvodu.
Pamatujete, jak jste mi dali ty peníze,
když jsme měli točit ty Dvě kulky v hubě?
Bohužel se nám pak úplně nedařilo,
a tak by mě zajímalo, jestli bychom se
k tomu projektu nemohli vrátit.
„Erşan Kuneri jim napere dvě kulky do huby.“
Teda mohl.
„Mohl jim naprat dvě kulky do huby.“ Můžeme to k tomu přidat.
Erşane,
ty jsi teď velká hvězda.
- Díky. - Poslouchej.
Jeden projekt bychom tu měli.
- Víc. - Jo.
- Tak se to jmenuje. Víc. - Má to zápletku?
No ovšem.
Poslouchej.
Pojď do toho s náma. Má to skvělý scénář.
Objeví se tam továrna, třídní konflikt,
noční klub, sláva a pomsta.
A necháme tě do toho přidat, co budeš chtít.
To je arabeska? Možná byste to měli nazvat spíš Chci tě víc a víc.
Ty jsi fakt génius!
Jen mě to tak napadlo.
Nebo co takhle
Chci to víc a víc?
- To už je asi moc jednoznačné. - To jo.
Poslyš…
Musíme tam nacpat pár písní, ale to už nějak vymyslíme.
Pojď do toho s náma.
A pak si klidně zase dělej, co chceš.
Zaskočili jste mě. To ale neznamená, že vás chci odmítnout.
Jen jsem překvapený, protože jsem si myslel,
že se mi akorát vysmějete, když za váma přijdu.
Co si to o nás myslíš, Erşo?
No, trochu jsme si do tebe rýpli, ale…
Tak jo, chlapi.
Tak super. Chci tě víc a víc. Arabeska. To zvládneme.
My samozřejmě netočíme filmy kvůli…
Profesionálům, jako jsme my,
jde o to kouzlo, které najdeme jen…
Kolik mi za to zaplatíte?
Deset procent z tržeb.
Deset procent? To beru.
Natočím vám takovou arabesku,
že budete na ty slzy potřebovat kýbl.
Chcete do toho dát sex?
Stačí náznakem.
Podle mě bude nejlepší,
když s hrdinou nejvíc vymrdá život.
A to pořádně.
Zažije toho hodně.
Klidně ho nechej třikrát umřít. Nebo ho drž na pokraji smrti.
Fajn.
Ať umře hned při porodu.
Při porodu? To bude krátký film.
Ale to půjde. Bude to skvělý film.
- Ve jménu filmařiny! - Ve jménu filmařiny!
Poslouchejte…
Dostali jsme se do strašné situace.
Až přijde Erşan, určitě vám to vysvětlí líp,
ale jsme na tom šíleně špatně.
Nikam mě neposílej, já tě tu nenechám.
Pokud ti hrozí smrt, to radši umřu sám.
Nikam mě neposílej, já tě tu nenechám.
Pokud ti hrozí smrt, to radši umřu sám.
Kde vězíš? Měli jsme o tebe strach.
Erşane, jsi v pohodě? Působíš nějak rozrušeně.
Rozrušeně? Ty sis rozšířila slovní zásobu?
Co je? Viděla jsem to v křížovce. Nejsi snad jediná, kdo může znít chytře.
Tak jak to mám říct? Trápí tě něco? Vypadá to tak.
Naopak mám strašnou radost. Eryetişi!
Rozdej všem tyhle hrozny.
Mám fakt radost.
Tak Komisaři vrací úder, jo?
Tak už to neřeš.
Na place došlo k výbuchu.
Cože? Vy už netočíte?
Ať vám to vysvětlí on.
Na place došlo k výbuchu.
A tím myslím doslova. Režisér skončil v nemocnici.
Byla to nehoda. To se občas při natáčení stává.
To mě moc mrzí. A jak na tom je?
Na toho parchanta kašli.
Když už je řeč o parchantech, chtěl bych vám něco říct.
Probral jsem to s Erşanem a rozhodli jsme se zavřít studio.
Pokud si dobře vzpomínám,
dlužíme nějaké peníze Seyyal.
Feride a Alev myslím nic…
Kdybyste si ještě někdo vzpomněl, řekněte to hned.
Dej si hrozny.
- Díky. - Dobrou chuť.
Chci tě víc a víc.
- Koho chceš? - Já tebe taky. A beztak i ostatní.
Chci tě víc a víc.
Erşane, jak dlouho nás ještě budeš napínat?
To nás chceš dohnat k pláči?
Tak se jmenuje náš nový film.
- Chci tě víc a víc? - Ten název jsem vymyslel já.
To se snažíš být provokativní?
Pěkně.
Tak se jmenuje náš nový film.
Natočíme arabesku
a bude skvělá.
Napsal jsem úžasný scénář. Nastudoval jsem si, co lidi rozbrečí.
Bude v tom smutek a žal, štěstí a úspěch,
odpor a vzdor a další zajímavá synonyma.
Všichni dostanete roli. Co vy na to?
Budeme brečet? Bude to smutné?
Strašně. Taky se ale dost nasmějeme.
A kdo to bude financovat?
Neco a Muzo.
A pak dostaneme 10 % z tržeb. Tak co, otevřeme zítra studio?
Jen musím dát vědět Fedonovi.
Super!
To musíme zapít. Pojďte.
No tak se usmějte.
Žijeme si jako v pohádce.
- Tak na pohádkový život. - Tak jo.
Ten se nikdy nepřejí.
To je ono.
Pořádně se zasmějte, protože nás čeká moře slz.
FILMOVÉ STUDIO KUNERİ
CHCI TĚ VÍC A VÍC
Co mi tě připomínalo, to spálil jsem na popel.
Všechny tvé fotky, co na zdech jsem měl.
NAHRÁNO VE STUDIU DMITRIJE VAPURIDISE
Je z tebe jen sen, co se mi zdál. Jako bych tě nikdy nepoznal.
Zbavil jsem se tě jako bradavice, abych netrpěl.
Tvoje jméno jsem už taky zapomněl. Nepoznal bych tě, ani kdybych chtěl.
Bez tebe jsem se začal se všemi rvát.
Tvoje jméno jsem už zapomněl. Nepoznal bych tě, ani kdybych chtěl.
Bez tebe jsem nevěděl, kudy se dát.
Už si tě sotva vybavuji, mé rány se však zacelují.
Můžu se jenom sám sobě smát.
Na jaře ses se mnou vidět nemohla a v létě jsi mě zase odmítla…
Odložila jsi mě jako starý kabát.
Tvoje jméno jsem už zapomněl. Nepoznal bych tě, ani kdybych chtěl.
Bez tebe jsem se začal se všemi rvát.
Tvoje jméno jsem už zapomněl. Nepoznal bych tě, ani kdybych chtěl.
Bez tebe jsem nevěděl, kudy se dát.
Co mi tě připomínalo, to spálil jsem na popel.
Můžu se jenom sám sobě smát.
Je z tebe jen sen, co se mi zdál. Jako bych tě nikdy nepoznal.
Odložila jsi mě jako starý kabát.
Ty tvoje melodie a texty mě vždycky tak dojmou.
Mám strach, že nás jednou něco rozdělí.
Neboj, Zeynep.
Vydrželi jsme spolu 22 let. Vlastně jsme spolu vyrostli.
Můj otec pracoval v této dílně a tvůj otec ji vlastnil.
A to se nezměnilo.
Když jsme spolu vydrželi doteď, rozdělí nás už jen smrt.
- Lásko? - Ano, zlato?
- Víš, co by mě zajímalo? - Co?
Jak to, že ti k tomu zpěvu vždycky hraje ta hudba.
Vysvětli mi to.
Myslíš tuhle hudbu?
Zbavil jsem se tě jako bradavice, abych netrpěl.
Vždycky zníš tak upřímně a krásně.
Už jen tvůj hlas mě dojímá.
- Děje se něco, Zeynep? - To nic.
- Krvácí ti z nosu. - To nic není.
Fakt. Nevyšiluj.
- Co to máš? - Byla jsem na rentgenu plic.
Nic mi ale není. Jen jsem šla kolem.
Jak jako kolem?
Zeynep…
nás nic nerozdělí, neboj.
Ani smrt.
A co kdybychom spolu byli nešťastní?
To bychom se rozešli, ne?
Ty můj blázínku…
Ercane. Zeynep.
Coşkune. Gülcan!
Zatímco jsi zpíval, Coşkun dostal záchvat kašle.
To je fakt divné. Jsi přece šéfův syn.
Co je s tebou, chlape?
Coşkune? To je fakt krev?
Ale houby. To přece není možný.
Ty darebáku!
Ale ne.
Bohužel je to vážné.
To se s tím nedá nic dělat?
Kdo jste vy?
Její otec.
Nešťastný otec.
Dám vám klidně celé své jmění. Jen ji zachraňte.
Pane doktore…
Můj diastolický tlak někdy dosahuje až stovky.
Bral jsem léky na ředění krve.
Když ale cvičím a zdravě jím,
cítím se v pohodě.
Máte 120 na 80.
Můžete jít.
Díky.
Pojďme, Zeynep.
Přestaň brečet, Gülcan. Už to přeháníš.
A to je to tak hodná rodina.
Coşkunův táta mě přijal za snachu, i když jsem jeho zaměstnankyně.
Měli jsme se s Coşkunem brát.
Víš, co nám ale řekl doktor?
S tím se bohužel nedá nic dělat.
- Můžeme akorát nešťastně bloumat. - Vy mě chcete zkoumat?
Ano, bloumat.
Vím, že je Ercan synem dělníka, ale mám ho rád jako svoje vlastní dítě.
Měli bychom tu dílnu přenechat jemu.
Pozemky a byty rozdělíme mezi zaměstnance.
Copak, Coşkune?
Měli jsme se s Gülcan brát.
Už mi ale nezbývá moc času a nechci pro ni být přítěž.
Proč se nám to muselo stát?
Tak proč?
Naše touha je jako vodopád…
Co je to za zvuk?
Za všechno může osud…
Toužil jsem po tobě víc a víc, ale osud mi nevyšel vstříc.
Ercane!
Loučím se s tebou, krásko,
snad zůstaneš obklopena láskou.
Myslel jsem, že se na mě štěstí usmálo,
nakonec mi ale nepřálo.
Tati? Tati!
- Zeynep! - Tati!
Tati, ne!
Prosím, tati!
Tati, jsi v pořádku?
Zeynep!
- Ercane… - Co se stalo?
Můj táta se zhroutil, Ercane.
Další tragédie!
Jen pojď do mě, osude.
No tak! Mě jen tak na kolena nesrazíš!
Mě neudoláš. Já to všechno překonám!
No tak, pojď do mě!
Tak pojďte! Já to vydržím! Nade mnou nezvítězíte!
Ercane, co můj táta?
No jo, tvůj táta…
Můj šéf.
Proti němu jsem bezvýznamný. Jen obyčejný dělník!
Ercane, tak jsem to nemyslela.
Ne, fakt jsem jenom obyčejný dělník.
A on je můj všemocný šéf.
- Nemám pravdu? - Ne.
Pane doktore, co je tátovi?
Má hemoroidy.
Není to rentgen plic?
Bohužel se rozšířily až do plic.
Můžete mi prosím zaplatit?
Lžete!
Jen nám lžete!
Já tý vaší medicíně nevěřím!
Pojďme pryč!
Kolik vám dlužím?
Cena života je přece nevyčíslitelná!
Nebo jakou má podle vás cenu?
Doktore, co je vám?
Bohužel jsem chytil bílý mor.
Pokud mi slova dojdou, pokud čas přestane plynout,
pokud mají všichni zhynout…
pokud mají všichni zhynout, tebe se to nijak…
„Moje trápení.“
„Nešťastný osud.“
„Zabte mě.“
„Zoufalí lidé.“
Nikam mě neposílej, já tě tu nenechám.
Pokud ti hrozí smrt, to radši umřu sám.
Ercane, synku…
Polož ten saz.
To jsou tátovy desky, mami?
K čertu s ním.
Ano, ty jsou jeho.
Proč jsi mi neřekla, že něco nahrál?
Tvůj otec…
nám všem málem zničil život.
Nikdy jsem o tom nikomu neřekla.
Teď je mi ale jasné,
že tě čeká stejný osud.
Ten saz je prokletý.
Přinese ti jen potíže,
žal a zoufalství, Ercane.
Čím déle na něj budeš hrát,
o tím víc lidí přijdeš.
Vidíš názvy těch desek?
„Zoufalí lidé.“
„Moje trápení.“
Ne, ty hrát nesmíš.
- Zahraju je. - Ne.
- Zahraju. - Ne! Všechny nás zabiješ.
- Zahraju. - Mami?
Co se stalo?
Rychle běž všem říct, co se děje. Musí o tom vědět.
- Budu hrát dál. - Ercane?
- Pojď, mami! - Odcházíme.
Tohle není dobré.
Pojď, rychle!
Pokud mi slova dojdou…
Co se děje?
Tohle nedopadne dobře.
- Mami! - Zamknu ho tam.
- Co je? - Bůh nám pomáhej.
- Gülcan! - Pojď!
Co se stalo?
Mami!
Otevřete!
Gülcan!
Já hrát nepřestanu!
Nepřestanu!
Prostě nepřestanu!
Nepřestanu!
Nepřestanu.
Pojď sem, Zeynep.
Tohle je pan Orhan Verevli. Psychiatr.
Chce nám něco říct, drahoušku.
Dobrý den, slečno Zeynep.
Ercanův stav je bohužel dost složitý.
Ten váš se dá ale vysvětlit jednoduše.
Jak dlouho už Ercan zpívá?
Čtyři nebo pět let.
A kdy začal hrát
na saz svého otce?
- Před 15 dny. - Našel ho teprve nedávno.
Celé roky ležel schovaný v truhle.
- To jsou desky? - Ano.
„Zoufalí lidé.“
„Moje trápení.“
„Zabte mě.“
„Nešťastný osud.“
Už je mi to jasné. Je pořád naživu?
- Ne. - To je normální.
Gürsel Erses.
Vzpomínám si na něj.
Tak co je s ním, doktore?
Strašně nám na něm záleží.
Dobrá…
když pomineme možné parapsychologické vysvětlení,
řekl bych, že jste utrpěli takzvanou hromadnou psychickou újmu.
A protože máte Ercana rádi, byla ještě větší než normálně.
Je vám z jeho písní zle. Nejdřív psychicky a pak fyzicky.
To je nesmysl.
Slečno…
Vy asi nevíte o tom experimentu,
kdy zkusili nadávat kapce vody
a ono to změnilo její krystalickou mřížku, že ne?
Proboha…
Zdědil tu schopnost po svém otci.
Dalo by se říct, že na vás
Ercanovy arabesky působí jako nějaké mystické kouzlo.
Nebo jako signál pro vaše tělo.
V důsledku toho
jeho hudba poškozuje buňky všech,
kdo ji slyší.
Pořád zpívá, že chce víc.
Jeho ego se ještě nenasytilo a nutí ho v tom hraní pokračovat.
Setkali jsme se i s „case studies“ lidí, kteří byli závislí na utrpení.
„Case studies?“
Kdykoli vezme Ercan do ruky saz, přestane mu na vás záležet.
Jako by se z něj stal vlkodlak. Je to oběť slash predátor.
- Slash? - Slasher?
Není to žádný vlkodlak.
Vy jen prostě nemáte rád arabesky.
Jste jen záštiplný chlap plný předsudků.
Takový vzdělaný robot, co se neumí chovat jako člověk.
Coşkun jeho hudbu neslyšel
už celé tři dny.
Ukážu vám jeho krevní obraz.
Vidíte? Takže už vám určitě došlo,
jak dětinský ten váš výlev byl.
Fakt je mi líp.
Jak to může naše láska k němu zhoršovat? Vědci snad taky věří, že láska je zločin?
Neposlouchejte ji.
Protože ho tak miluje, už jí úplně vymyl mozek.
- Ten, kdo miluje, nikdy nezemře. - Zamilovaní naopak umírají velmi často.
Otevřete!
- Panebože! - Zeynep!
- Už je tady! - Ne!
- Klid. - Otevřete!
- Jen nesmí začít zpívat. - Kdo je tam?
Musím se na něj připravit.
- Otevřete! - Bratře!
Coşkune!
- Nedělej to! - Zeynep!
Otevřete ty dveře!
Otevřete, slyšíte?
Zeynep!
Co se stalo? Proč neotvíráte?
- Já ty dveře vyrazím! - Nechoď sem!
Proč jste se tu zamkli? Proč jste mě nechali samotného?
Opatrně. Snaží se to celé překroutit.
Jen jste chtěli zůstat v bezpečí.
On si to ale bere osobně a teď vám to tady vyčítá.
Kdo to je? Co tu s váma dělá?
Ignoruje vědu a snaží se vás přesvědčit, že je život jenom o emocích.
Coşkune…
Proč držíš tu pušku?
Ercane, zlato…
Prosím, uklidni se.
Zdá se, že jsme onemocněli kvůli tvému zpěvu.
Mohl bys být prosím zticha?
Ne.
Mám přestat se svými žalozpěvy?
Vidíte? Dejte si pozor. Teď se začne bránit.
Ercane, prosím…
Ruce mi svázali,
oči zavázali…
Coşkune! Nech toho!
- Nedělej to! - Přestaňte!
Měl jsem tě rád jako vlastního bratra!
- Přestaň nám ničit život! - Ercane!
Nikdo neumlčí moje nástroje! Ani moje žalozpěvy!
Coşkune!
Co jsi to provedl?
Proč? Proč jsi to udělal?
Proč, Ercane?
To stačí, Zeynep.
- Proč? - Musíte důvěřovat vědě!
Styď se!
Měl jsem tě rád jako vlastního syna!
Za všechno může osud.
Jen pojďte do mě.
Zabte mě!
Ercane!
Já vás varoval.
Coşkun už nikdy nebude chodit.
Gülcan,
vy nejspíš brzo začnete pracovat v baru,
takže pokud chcete, vezměte si tuhle vizitku.
Ten aspoň vlastní jeden můj známý.
Proč bych měla začít pracovat v baru?
Vědci vyvozují závěry na základě předchozích experimentů.
Proto byste mě měla poslechnout.
Jen tak mimochodem, váš otec za chvilku dostane mrtvici.
I tohle dokážeme předvídat.
- Tati! - Proboha!
- Tati! - Ne!
Tati!
- Tati! - Lásko moje…
Ercane!
Tati!
Šrámy mám po těle, pořád však stojím.
Jak vypadají? Řekněte. Kdypak se asi zhojí?
Krev už mi neteče, ale kůže má hoří.
Všichni mi klacky pod nohy házejí,
a když pak zakopnu, jen se mi vysmějí.
V noci myslím jen na tebe, a ač šrámy mám po těle, pořád stojím.
Nikdo však neptá se, jak se mi hojí.
S cigaretou v ruce myslím jen na tebe. Šrámy mám po těle, pořád však stojím.
Nikdo však neptá se, jak se mi hojí.
Šrámy mám po těle, pořád však stojím.
Jak vypadají? Řekněte. Kdypak se asi zhojí?
Krev už mi neteče, ale má kůže hoří.
Šrámy mám po těle, pořád však stojím.
Jak vypadají? Řekněte. Kdypak se asi zhojí?
Krev už mi neteče, ale má kůže hoří.
Šrámy mám po těle, pořád však stojím.
Jak vypadají? Řekněte. Kdypak se asi zhojí?
Krev už mi neteče, ale má kůže hoří.
Šrámy mám po těle, pořád však stojím.
Jak vypadají? Řekněte. Kdypak se asi zhojí?
Krev už mi neteče, ale má kůže hoří.
HUDEBNÍ VYDAVATELSTVÍ COSMOS
To byl fakt ukázkový preventivní zásah.
No…
Přesně tohle mám taky v popisu práce.
On sedí ve vězení,
jeho matka je nešťastná
a jeho sestra pracuje v baru.
Žasnu nad tím, jak dobře umíš lidem vymýt mozek.
Čemu se divíš? Přece je nenecháme takhle kazit hudbu.
To ani náhodou!
Máme tu přece jazz a polyfonní skladby.
Jak můžou radši zpívat o utrpení?
Všechny je zničím. Zničím život každému, kdo zpívá arabesky.
Měli bychom poslat 5000 lir panu doktorovi Alimu
za zfalšování těch výsledků.
Jasně.
Proč jsi tak vysazený proti arabeskám?
Prostě se mi nelíbí. No a co?
Ercan má výborný hlas.
Chtěl jsem se o něj postarat, dřív než se proslaví.
Všechny je zničím. Každého, kdo zpívá arabesky.
Lidi budou poslouchat jazz. Donutím je k tomu.
Nebuď hloupý, Suate.
Vůbec tomu nerozumíš. Nemáš ponětí, jak funguje společnost.
A o čem si myslíš, že je ten tvůj blues?
Ticho! Blues se nehraje u nás a nekazí naši společnost.
„Miloval jsem ji, ale máma ji nepřijala.“
Písničky v angličtině mě zkazí jen těžko.
Arabesky jsou ale něco jiného.
To je zlo.
Je mi tě vážně líto.
Jsi fakt ignorant. Vzdělaný, ale ignorant.
Proto jsem taky padouch, ty mrcho!
Neprovokuj mě. Proč jsi jí nevymyl mozek, Orhane?
Protože žádný nemá.
Až se ten váš zlý plán zvrtne, poslechnu si vaše vědecká vysvětlení.
To bychom to svedli na karmu.
A v tu věda nevěří, takže se jí nebojíme.
Dosáhneme všeho, čeho chceme. Jen se podívej!
Podívej se kolem!
Stojíš v nahrávacím studiu Cosmos. Nikdo s náma nemůže soupeřit.
Dej si na ni pozor.
Pokusí se tě nějak převézt.
Ta se zmůže akorát tak na sprostá gesta.
Můžu s tebou mluvit, zlato?
Co jste zač?
Tvůj milenec, Ercan,
je nevinný.
Pěkně tě napálili.
Je to skvělý muzikant,
a proto se ho jistí lidé chtěli zbavit.
Běžte pryč.
Nepleťte se nám do života.
Ercan tě miluje, Zeynep.
Na to nezapomeň.
Jo a ještě něco…
Žádnou rakovinu nemáš.
Byla to jedna velká fraška.
Proboha…
Ercane!
To byla krásná písnička.
Díky, Garibane.
- Vehnal jsi nám slzy do očí. - Díky.
Už se sem ale nevracej. Zítra tě pouští, že?
A mě taky. Vezmu Ercana s sebou.
A rovnou do nějakého klubu.
Určitě už ti tisknou plakáty.
Přestaň s těmi vtípky.
- Zase vymýšlíš nějaké nekalosti. - Kdepak.
Jen z tebe chci udělat senzaci Istanbulu.
Máme tady senzaci, ženský touží po samci.
To bylo tak špatné, že jsem se musel zasmát, i když mi není do smíchu.
Připomněl jsi mi, že komické postavy nikdy neumí být vtipné.
Na to podle mě neznám dost chytrých slov.
Kdybys koktal, byl bys fakt k popukání.
To já neumím.
VĚZNICE BAYRAMPAŞA
Zeynep!
Ercane!
- Zeynep! Lásko moje! - Ercane!
Pozor na můj saz.
Ercane! Vymyli mi mozek!
Prosím, odpusť mi.
Ani nejsem nemocná. Lhali mi.
A táta se díky rehabilitacím zotavuje.
Rehabilitacím?
A co Gülcan?
A Coşkun?
No, oba pracujou v baru Çakır.
Jeden hlídá záchody
a druhý…
baví hosty.
Kdo z nich hlídá záchody? Gülcan?
Řekni, že je to Gülcan.
Řekni, že je to ona. Prosím!
Coşkun.
Je to Coşkun.
Vy jděte do toho klubu.
Garibane, dej na ni pozor.
Jasně, Ercane.
- Kam půjdeš ty? - Do toho baru.
To najdeš, neboj. Žádný jiný tu stejně není.
- Máte tam veselo? - Jo. Co je ti po tom?
Tak já vám tam všechny rozbrečím!
Jako želvy!
MALÁ – VELKÁ
Ercane.
Coşkune…
Kamaráde…
Odpusť nám to, Ercane.
Život z nás udělal zloduchy.
Ne, Coşkune. Pořád jste ta nejhodnější rodina, co znám.
Kde je Gülcan?
Tamhle.
Pojď se mnou.
Gülcan!
- Gülcan, kde jsi? - Utíkejte!
Gülcan!
Bratře…
Gülcan…
Dost! To už by stačilo.
Ani hnout!
- Jsem připraven, Ercane. - Coşkune, ne!
Pro Gülcan udělám cokoliv.
Coşkune!
To nic.
Hlavně že jsme zase spolu jako za starých časů. Jako…
Ty jeden darebáku…
Ercane…
- Pojď ke mně. - Ercane…
Ruce mi svázali,
oči zavázali.
Křídla mi ustřihli.
Zabij se, řekli mi.
Pořád tě ale nemám dost.
Chci tě jen víc a víc…
A tak dále. Něco takového nesložíte, dokud nepoznáte skutečnou bolest.
Líbilo se vám to?
Ty se ještě proslavíš.
Začnete příští týden.
Než pro vás začnu pracovat,
mohl byste uspořádat gala,
na které bych mohl pozvat svoje blízké a pár dalších hostů?
Jak si přeješ.
Bůh vám žehnej!
- Děkuju. - To nemusíte.
Přineste mi doutník.
Tak jak vypadám?
Ercane… Strašně se bojím, že se nám něco stane.
Co by se stalo? Máš přece mě.
A právě o tebe se bojím.
Vaši hosté se už usadili. A tvůj táta už taky sedí.
Bravo!
Vypadá to, že vystoupí další kapela.
Ercan už jde.
Co to hrajou? Kam jsi nás to vzal?
- Já ne… - Ani hnout!
Tvá krása…
mi vždycky vyrazí dech.
Tvá krása…
by dostala do kolen celý svět.
Pokud mi někdy slova dojdou,
pokud čas přestane plynout,
i kdyby měli všichni zhynout,
tebe se to nijak nedotkne.
I pokud už nemám žádnou naději,
hvězdy mi prostě nepřejí
a srdce mi zastavit hodlají,
to leží v bezpečí v ruce tvé.
Nikam mě neposílej, já tě tu nenechám.
Má láska mě nezabila, ale jsem samý šrám.
Nikam mě neposílej, já tě tu nenechám.
Pokud ti hrozí smrt, to radši umřu sám.
Řekla jsi, ať počkám chvíli,
ať naberu zase síly,
v každém obláčku kouře vidím sen milý.
A pokud se nezměníš,
pokud nevyjdeš mi vstříc,
budu pět z plných plic,
jak krutá jsi.
Nikam mě neposílej, já tě tu nenechám.
Má láska mě nezabila, ale jsem samý šrám.
Nikam mě neposílej, já tě tu nenechám.
Pokud hrozí ti smrt, to radši umřu sám.
Bylo to krvácení do mozku.
Upřímnou soustrast.
My jsme je neznali, pane. A oni zase neznali nás.
Kdyby tomu bylo jinak, možná by to nedopadlo takhle.
Obejmi mě, Ercane. Taky tě nemám nikdy dost.
- Nápodobně. Chci tě pořád víc a víc. - V jakém slova smyslu?
KONEC
Ti, co řídili můj osud, ti, co jen trápili mě dosud,
si konečně řekli, že jen odsud posud.
- Díky. - Děkujeme.
Díky.
Zamilovaní milovat přestali…
Děkujeme.
- Díky. - Díky.
Ti, co odešli, se už nevrátili…
Erşane, co jsi to provedl?
Vidíš to? Já fakt brečím?
Páni, to byl ale doják.
Až jsem si z toho podřezal žíly.
- Říkal jsem, že to bude bomba. - Jo.
Díky.
- Bravo. - Sbohem.
Mami, pořád máš zavřený bar?
Dneska ne, Erşane!
- Dneska ne! - Cože?
Toužil jsem po tobě víc a víc, ale osud mi nevyšel vstříc.
Děkujeme moc.
Loučím se s tebou, krásko, snad zůstaneš obklopena láskou.
Myslel jsem, že se na mě štěstí usmálo, nakonec mi ale nepřálo.
- Takový úspěch jsem nečekal. - To já taky ne.
Erşane, tohle tu někdo nechal.
- Co to je? - Co to máš?
Páni…
MUŽ ROKU
Podívejte.
Mám prý reprezentovat Turecko
v zahraniční soutěži Muž roku.
- Ty jo! - Erşane!
Jeď tam, prosím!
Kdyby to byl Muž měsíce, pozvali by mě.
Já už jsem jen Muž, co už má to nejlepší za sebou.
Tak co? Pojedeme tam?
Máme teď hodně práce. Ještě si to rozmyslím.
- Tak jo. - Zapijeme to.
Dejte mi jednu.
- Jdeme na to. - Na ex.
- Tak na zdraví. - Na zdraví.
Když to pořádně zvážíte,
zbytečně se trápíte.
Tak ať už s tím skoncujete.
Jen pod povrch nahlédněte.
Jste drzí a nenasytní,
však alkohol vás posilní.
Hlavně pořád kecáte, nesmyslně tlacháte…
Jen pod povrch nahlédněte.
Musíte si jeden druhého prohlédnout od hlavy až k patě.
Od hlavy až k patě.
Jen pod povrch nahlédněte.
Musíte si jeden druhého prohlédnout od hlavy až k patě.
Od hlavy až k patě.
Brzděte s pitím, ať si zatančíte.
V opilosti moc neřečníte.
Radši držte jazyk za zuby
a hezky si odpočiňte.
Jste drzí a nenasytní.
Však alkohol vás posilní.
Hlavně pořád kecáte, nesmyslně tlacháte…
Jen pod povrch nahlédněte.
Musíte si jeden druhého prohlédnout od hlavy až k patě.
Od hlavy až k patě.
Jen pod povrch nahlédněte.
Musíte si jeden druhého prohlédnout od hlavy až k patě.
Od hlavy až k patě.
Překlad titulků: Veronika Kursová