UNA SÈRIE DE NETFLIX
TÚNEL DE L'AMOR
TIR AL BLANC
ENCERTA I GUANYA!
Emporteu-vos el gran premi!
Algú més s'hi anima? Qui vol un premi?
TÚNEL DE L'AMOR
No us ho perdeu!
Tens prou traça per tombar el Zozo?
Va, a veure si ho aconsegueixes.
Molt bé!
Per vèncer el Zozo, cal encertar quatre cops seguits.
Has tingut moltíssima sort! Ara ve el llançament definitiu.
I encerta de ple!
Algú més ho vol intentar? Algú s'hi anima?
Eh, no està gens malament.
De moment, un encert al Zozo. A veure…
I un altre!
Vine un altre dia i ho tornes a provar.
Aquest noi tindrà èxit.
Molt bé.
Senyores i senyors, és molt fàcil.
Així són els somnis.
Qui s'hi atreveix?
Tens un braç o un llançament de la sort?
Acosta't, no tinguis vergonya, que el Zozo no mossega.
Ui, quina por.
- Com estàs, amic? - Bé.
- Veig que estàs preparat. - I tant.
Molt bé, crec que ja saps com va.
Amb quatre encerts seguits, tombes el Zozo i guanyes un premi.
Apa, quan vulguis. Què tal? Un plaer.
Un encert! Renoi, sembles tot un professional.
Això és jugar amb avantatge. Apa, tornem-hi.
Molt bé!
Però tu d'on surts? Va, l'últim.
Ets jugador de beisbol, no? Va, et queda un llançament, soci.
Un més. Va, que ja ho tens.
El llançament definitiu.
Gràcies per venir a la Terra dels Somnis.
El parc tanca d'aquí cinc minuts.
Si us plau, dirigiu-vos a la sortida.
Acosteu-vos!
No us perdeu gairebé cent anys d'història
a través d'aquestes troballes tan increïbles.
Jo mateix recordo haver pujat l'any 68 en aquests cotxes amb la Mavis Floyd.
I anar d'amagat al Túnel de l'amor amb la Grace Olson,
mentre la Mavis feia cua per a crispetes.
Molt bé, comencem!
Bon dia, senyores i senyors, tingueu les carteres a mà,
perquè farem negocis.
Primer de tot, tenim el lot 267.
Una màquina de fer crispetes autèntica del parc.
Ideal per tenir al costat de la tele, serà com anar al cine.
Comencem la venda a vint dòlars. Algú n'ofereix vint? Gràcies.
Algú 21? Molt bé, gràcies.
Passem a 22. Algú n'ofereix més? Molt bé!
Algú en dona 23? Confirmem? Última oportunitat.
Venuda per 23 dòlars.
Passem a una relíquia del parc,
una meravella única, inesperada i la més interessant de moment.
Us presento una nina balinesa autèntica.
La Nina, una ballarina amb campanetes.
Ho sentiu? Quina meravella, no?
- No! - Amb lluentons daurats als ulls.
- Senyores i senyors. - Nina!
És una joia, i comencem la subhasta en dos dòlars.
Dos, comencem amb dos. Algú en dona 2,25?
Algú en dona 2,25? Gràcies! A veure si n'aconseguim 2,50. Algú?
Passem a 2,75. Qui n'ofereix 2,75? Bé!
- Tres dòlars, qui més? - No.
- Sí, tres! - No.
Algú per 3,25? Sí? Pugem a 3,50?
Qui me'n dona 3,50? Gràcies!
- Passem a 3,75. Molt bé! - No.
Algú me'n dona quatre? Sí! I 4,25?
Sí? 4,50, gràcies. Algú puja a 4,75?
No!
Venuda per 5,50! Moltes gràcies.
Aquí la teniu.
Va, un fort aplaudiment.
Quina sort.
Va, no patiu, que passem al següent lot.
- Tenim el lot 142. - No.
Comencem amb 4,25. Gràcies! Algú n'ofereix 4,50?
Nina!
Ai, Nina, per fi soc lliure.
Sembla que ha passat una eternitat des que ens vam separar,
però el teu record em manté viu.
I ni el temps, ni la distància,
ni el fred de la nit impediran que et trobi.
Avui he vist cares conegudes de la Terra dels Somnis.
Els ossos de peluix, el Lloyd i la Tina, i fins i tot hi havia el Cacauets.
AUTOBÚS ESCOLAR
El cor se m'ha posat a mil en pensar que tu també hi series.
Però sembla que encara em queda molt de camí per recórrer
i que he de seguir buscant-te.
A l'autocinema de Kenwood, m'ha vingut un bri d'esperança.
He vist unes trenes davant de la pantalla.
I, tot i que no m'han acostat a tu, estimada Nina,
he fet una amiga nova.
Ho sento, però el que dius és impossible.
Fa tretze anys que busco el tresor del capità,
i l'únic que he fet és fracassar.
Això és perquè ho has intentat sol,
però si treballem junts, tu i jo, com a socis, res ens serà impossible.
Estava feta pols, com ho havia estat jo.
Però li vaig cosir les ferides, igual que vas fer tu amb el meu cor.
Crec que no he conegut mai ningú tan fort com ella.
Lleial, valenta,
una guerrera de peluix amb forma d'osset de color de piruleta.
I això sí, parla pels descosits.
Sembla una camionera en un bar el dia que ha cobrat.
Però, encara que ella no ho admeti, té el cor més dolç que la mel.
I, tot i que no et podria canviar per res del món, estimada Nina,
s'ha convertit en una gran amiga i té tantes ganes com jo de trobar-te.
El camí no és tan solitari si ella m'acompanya.
PER MOLTS ANYS
Fa anys que et busco, Nina,
però ni rastre de la teva presència.
APARCAMENT PER A CLIENTS DE LA BOTIGA DE SEGONA MÀ
No vull perdre l'esperança, Nina.
Però començo a pensar que serà tot en va.
I se m'enfosqueix l'ànima.
Una foscor que creix cada hora que passa.
I tinc por que aviat s'apoderi de mi.
El dolor m'ha empès a fer coses dolentes, Nina.
M'esgarrifo només de pensar-hi.
I no vull arrossegar la Rosy amb mi.
ESTIMADA ROSY
He tornat al lloc on et vaig buscar primer, estimada Nina.
Els nostres amics del parc ja no hi són.
Només en queda el record.
BOTIGA DE SEGONA MÀ
ESTÀ MASSA BÉ PER LLENÇAR-HO!
TROBALLES ÚNIQUES EN LLOCS EXCEPCIONALS
Diuen que el temps passa, però que deixa una ombra darrere seu.
Estic perdut en aquesta ombra.
A la deriva, de la llum cap a la foscor,
a mesura que passen els anys,
un…
rere l'altre.
BOTIGA DE SEGONA MÀ DE LA FLOSSIE
Estimada Rosy, la Nina està perduda.
I crec que jo també.
No em busquis.
No vull que em trobi ningú.
Gràcies pel teu esforç.
El teu amic de debò,
Z.
T'he perdut, Nina del meu cor.
I em temo que jo també m'he perdut.
Els colors han desaparegut del món,
i l'únic que em queda de tu
és el record de la teva cara
i el so d'aquella dolça…
EN L'ACTUALITAT
Ollie, començo a estar fart de repetir-t'ho.
D'on coi vas treure la campaneta de la Nina?
Ja t'ho he dit, no ho sé.
Si us plau, deslliga'm.
Deixa'm marxar.
M'havies de portar a casa,
ajudar-me a trobar el Billy.
- M'ho vas prometre. - Calla! Ja està bé.
Tant de plorar pel Billy no ens ha portat enlloc.
Zozo, aquest no ets tu.
Tu ets amable i divertit, i juganer.
La vida no és cap joc, sents?
Les coses es perden.
L'has vist.
Tens la seva campaneta.
On és la Nina?
Rosy? Ajuda'l.
Ho sento, Zozo.
De debò.
Només vull tornar a casa.
Doncs tinc una mala notícia.
No hi tornaràs, a casa.
I et penso fer a trossets i descosir-te punt per punt
fins que em diguis el que vull saber.
Zo, espera.
Si fas això ara, potser no sabràs mai la veritat.
Ves-te'n a donar un tomb.
A veure què aconsegueixo jo.
D'acord, prova-ho tu.
Però sé que de vegades no ets prou dura en situacions així.
Així que no em fallis.
Rosy, estàs en perill?
Que si estic en perill?
Jo formo part de tot això.
Soc part d'aquest malson que estàs tenint.
Ei, Billy.
Bill.
Va, Billy, a sopar.
Som-hi.
On ets, Bill?
Billy!
Rosy?
Què faràs?
No ho sé.
Encara no ho he decidit.
No cal que facis sempre el que diu el Zozo.
- I si… - Ell ja pot dir missa!
Jo faig el que vull.
Ell abans no era així.
El meu primer record és la cara del Zozo mirant-me.
Tenia un gran somriure, com si s'alegrés de veure'm.
Quins temps, aquells!
Vam viatjar per tot arreu.
Era divertit, amable i atent.
Era adorable.
Vaig veure qui era realment.
Llavors me l'estimava, Ollie.
Encara l'estimo.
Però se l'emporta el dolor que sent.
Eh! No sento cap crit.
Crec que hauries de tenir això.
Pensa en algun record.
Abans que faci el que he de fer.
Gràcies.
El puc compartir amb tu?
El meu record preferit potser t'esborra mals records a tu.
Va ser un dia perfecte.
Un dia de neu.
Els dies a la neu són genials, com un somni, però…
al final, la neu es desfà i hem de tornar a la realitat.
Però els records es queden.
Dels dies de neu, del Billy, d'abraçades.
Saps què és ser…?
T'estimo, Rosy.
Gràcies, Ollie.
Al bosc, has vist aquell senyal.
Has dit que érem a prop, però no sortia al mapa.
Era veritat?
TROL, TORRE BLANCA, MARK TWAIN, CASA, RIU FOSC
El senyal porta a l'escola del Billy.
La marca negra és l'escola.
Hi va passar alguna cosa.
Alguna cosa dolenta.
Hi anàvem caminant.
I, si som a prop de l'escola, vol dir que som a prop de casa.
Per tant,
gairebé hi som.
Seguim el mapa i…
gairebé hi som.
Esquiva el Zozo pel Túnel de l'amor.
Jo el distrauré.
Un cop siguis fora, busca el rierol i segueix els records cap al Billy.
I ara no et posis tou.
A veure si canviaré d'idea.
Bé…
hauries d'enfrontar-te a un conill de peluix rabiós.
Nina.
Zozo!
Tots aquests anys buscant-te.
He fet molts quilòmetres.
Ho he deixat tot.
No t'ho vaig demanar mai.
No passa res, perquè tornem a estar junts.
I això significa alguna cosa.
Ella s'ha perdut, però tu ets aquí.
I jo soc aquí amb tu.
Amics de debò. Més que amics.
Podries ser el meu dia de neu.
I jo?
Podria ser…
T'estimo, Zozo.
On és el conill?
Ja ha patit prou.
I nosaltres també.
T'he preguntat que on és l'Ollie.
Mira, això no ho veus cada dia.
Tu! L'has deixat anar!
M'estaves distraient.
- Zozo, prou! - L'has ajudat a fugir!
T'ho dic de debò.
I ara què?
També em faràs bocins?
No.
No val la pena.
Ja vinc, Billy!
Torno a casa!
TÚNEL DE L'AMOR
Ollie!
Adeu, Zozo.
ZONA EN RUÏNES PROHIBIT EL PAS
Ei! Noi!
Intentava ser amable,
perquè em començaves a caure bé.
Però ara te'n penediràs!
Deixa'l en pau, Zo.
Deixa'm!
Fuig!
- T'odio! - M'és igual!
Vull que el deixis en pau!
Rosy!
Tant de bo no t'hagués fet reviure!
Tant de bo seguissis on et vaig trobar!
Morta al fang!
No!
Subtítols: Albert Vilalta