‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫- מנהרת האהבה -‬
‫- מטווח -‬
‫- קלעו כדי לזכות!‬ ‫פרס מובטח! -‬
‫קחו הביתה את הפרס הגדול!‬
‫עוד מישהו? יש לנו עוד זוכה?‬
‫- מנהרת האהבה -‬
‫קדימה, חברים.‬ ‫האם אתם מסוגלים להפיל את זוזו?‬
‫הנה זה בא, נראה מי יכול. יפה!‬
‫כל מה שצריך כדי לנצח את זוזו זה‬ ‫לפגוע ארבע פעמים ברציפות!‬
‫היה לו מזל, היה לו מזל כשזרק.‬ ‫עכשיו הוא זורק בשביל כל הקופה.‬
‫זוזו נפל! יש לנו עוד מישהו?‬ ‫עוד מישהו מרגיש שיש לו מזל?‬
‫- זוזו -‬
‫היי! לא רע, לא רע.‬
‫זוזו נופל בפעם הראשונה! טוב, יש לנו פה...‬
‫אוי, לא! זוזו נפל שוב!‬
‫היי, בפעם הבאה תזכו בפרס. תנסו שוב, בסדר?‬
‫היי, הנה הכוכב העתידי שלנו!‬
‫בסדר!‬
‫גבירותיי ורבותיי, זה כל מה שצריך.‬
‫זהו החומר שממנו קורצו חלומות!‬ ‫אתם חושבים שגם אתם יכולים?‬
‫- באלי האי -‬
‫יש ליד שלכם מזל?‬ ‫אולי במקרה תפגעו? יד זהב, אולי?‬
‫- בלונים -‬
‫בואו הנה, אל תתביישו.‬ ‫בעצם, תהיו אמיצים! אוי, לא.‬
‫הולכות להיות פה בעיות.‬
‫מה שלומך, ידידי הטוב?‬ ‫-בסדר.‬
‫אתה נראה מוכן לזריקה.‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫בסדר, נדמה לי שאתה מכיר את חוקי המשחק.‬
‫אם תפגע בזוזו ארבע פעמים ברצף,‬ ‫תקבל את כל הפרסים.‬
‫בבקשה, ידידי. קדימה. מה שלומך?‬ ‫נחמד לראות אותך. בסדר.‬
‫זריקה אחת פגעה! הוא נפל!‬ ‫וואו, אתה בטח שחקן מקצועי.‬
‫בסדר. זה לא הוגן, חברים. בסדר. הנה זה בא.‬
‫בסדר גמור!‬
‫מאיפה הגעת, גבר? בסדר. פעם אחת אחרונה.‬
‫אתה שחקן בייסבול במקרה?‬ ‫יש לך עוד פעם אחת. פעם אחת, ידידי.‬
‫עוד פעם אחת. קדימה. כמו שצריך.‬
‫קח הביתה את כל הקופה.‬
‫תודה שבאתם לארץ החלומות.‬ ‫הפארק ייסגר בעוד חמש דקות.‬
‫אנא עשו את דרככם לשער היציאה הראשי.‬
‫תיכנסו!‬
‫תנו לעיניים שלכם ליהנות מכמעט מאה שנים‬
‫של הזיכרונות האהובים ביותר‬ ‫שיכולים להיות למישהו בראש.‬
‫לעזאזל, אני זוכר שאני בעצמי‬
‫נסעתי במכוניות המתנגשות‬ ‫בשנת 1968 עם מייוויס פלויד.‬
‫ואז התגנבתי למנהרת האהבה עם גרייס אולסון‬
‫בזמן שמייוויס חיכתה בתור לפופקורן!‬
‫בסדר, אנחנו מתחילים!‬
‫בסדר, גבירותיי ורבותיי, תביאו את הארנקים,‬
‫אנחנו הולכים למכור סחורה.‬
‫נתחיל בפריט מספר 267,‬
‫מכונת פופקורן אמיתית ומקורית מארץ החלומות.‬
‫לכל מי שיש מסך 12 אינץ' בסלון‬
‫יהיה כעת קולנוע פרטי.‬
‫נתחיל את המכירה בעשרים דולרים.‬ ‫יש לי עשרים דולרים? תודה. עשרים דולרים.‬
‫יש לי 21? עשרים ואחד דולרים, תודה.‬
‫עשרים ושניים. יש יותר מ-22?‬ ‫יש 22? תודה, 22.‬
‫יש 23 דולרים?‬ ‫-עשרים ושלושה.‬
‫אנחנו מסיימים ב-23. נכנסים, יוצאים.‬
‫נמכר ב-23 דולרים.‬
‫עכשיו נמכור מזכרת מארץ החלומות,‬
‫הפרס הכי גדול, בלתי צפוי,‬ ‫מרשים ונדיר עד כה.‬
‫יש לנו בובה אמיתית ומקורית מבאלי.‬
‫נינה, הבובה המרקדת עם הפעמונים המצלצלים.‬
‫תקשיבו. מוזיקה לאוזניים, לא?‬
‫לא. לא!‬ ‫-העיניים מקושטות בזהב אמיתי,‬
‫גבירותיי ורבותיי.‬ ‫-נינה!‬
‫היא פרס אמיתי, ואנחנו נתחיל‬ ‫את המכירה הפומבית בשני דולרים.‬
‫שני דולרים. התחלנו בשני דולרים.‬ ‫אפשר לקבל 2.25? מה עם 2.25?‬
‫מה עם 2.25? תודה, 2.25.‬ ‫שניים וחצי. אפשר לקבל שניים וחצי?‬
‫ו-2.75, מה עם 2.75? תודה, 2.75.‬
‫שלושה דולרים. אפשר לקבל שלושה דולרים?‬ ‫-לא.‬
‫תודה, שלושה דולרים.‬ ‫-לא.‬
‫ו-3.25, מה עם 3.25? ו-3.25. שלושה וחצי.‬
‫אפשר לקבל שלושה וחצי? תודה, שלושה וחצי.‬
‫ו-3.75, 3.75, תודה.‬ ‫-לא!‬
‫ארבעה דולרים? תודה, ארבעה דולרים.‬ ‫מה עם 4.25?‬
‫ו-4.25, ועכשיו ארבעה וחצי.‬ ‫תודה, ארבעה וחצי. אפשר לקבל 4.75?‬
‫לא!‬
‫נמכרה בחמישה דולרים וחצי. בבקשה.‬
‫הנה.‬
‫קדימה, תנו להם מחיאות כפיים.‬
‫כל הכבוד.‬
‫טוב, אנגב לכם את העיניים. נעבור לפריט הבא.‬
‫פריט מספר 142.‬ ‫-לא.‬
‫ו-4.25. קיבלתי 4.25. יש לי ארבעה וחצי?‬ ‫תודה, ארבעה וחצי. אפשר לקבל ארבעה וחצי?‬
‫ו-4.25. קיבלתי 4.25. יש לי ארבעה וחצי?‬ ‫תודה, ארבעה וחצי. אפשר לקבל 4.75?‬
‫ו-4.75, תודה, 4.75.‬
‫נינה!‬
‫עכשיו, מה עם חמישה?‬ ‫חמישה וחצי, 5.75. חמישה וחצי, 5.75.‬
‫הו, נינה. סוף סוף אני חופשי.‬
‫ואף שנדמה כאילו חיים שלמים עברו‬ ‫מאז שנפרדו דרכינו,‬
‫זכרך ממשיך לקיים אותי.‬
‫ולא הזמן, לא המרחק,‬
‫ולא קור הלילה ירחיקו אותי ממך.‬
‫ראיתי היום כמה פרצופים מוכרים‬ ‫מארץ החלומות.‬
‫הפורבריז, לויד וטינה,‬ ‫אפילו פינאטס הזקן היה שם.‬
‫- אוטובוס בית ספר -‬
‫ליבי התרחב בזכות התקווה שאמצא אותך ביניהם.‬
‫אך נראה שעליי לעבור עוד דרך ארוכה‬ ‫לפני שאוכל לישון,‬
‫וחיפושיי אחרייך ממשיכים.‬
‫שמץ של תקווה הגיע בנסיעה‬ ‫לדרייב-אין בקנווד.‬
‫שתי צמות מסתלסלות מול מסך הכסף.‬
‫ואף שהחיפוש לא הוביל אותי אלייך,‬ ‫נינה מתוקה שלי...‬
‫גיליתי חברה חדשה.‬
‫אני חושש שמה שאתה מתאר אינו אפשרי.‬
‫חיפשתי את אוצרו‬ ‫של קפטן בלאדסטון במשך 13 שנים,‬
‫ולמרות כל המאמץ, נכשלתי.‬
‫כי התחלת לבד,‬
‫אך אם נעבוד ביחד, אתה ואני,‬ ‫כשותפים, דבר לא יהיה בלתי אפשרי.‬
‫היא הייתה חבוטה בדיוק כמו שאני הייתי פעם.‬
‫אבל תיקנתי אותה,‬ ‫כמו שאת תיקנת פעם את ליבי.‬
‫ייתכן שהיא היצור הקשוח ביותר שפגשתי מעודי.‬
‫נאמנה, אמיצה,‬
‫לוחמת שהפכה בזכות תפירה וריפוד‬ ‫לדובונית בצבע של סוכריה.‬
‫בחיי, יש לה פה.‬
‫היא נשמעת כמו נהג משאית כפרי‬ ‫שיושב בבר אחרי שקיבל משכורת.‬
‫אבל אף שהיא לעולם לא תודה בכך,‬ ‫יש לה נפש טובה ומתוקה מאוד.‬
‫ובעוד ששום דבר, שום דבר לא יוכל‬ ‫להחליף את נוכחותך, נינה יקרה שלי,‬
‫היא הפכה לחברת אמת,‬ ‫והיא מחויבת לחיפוש אחרייך בדיוק כמוני.‬
‫הדרך מעוררת פחות בדידות כשהיא לצידי.‬
‫- יום הולדת שמח -‬
‫במשך שנים חיפשתי אחרייך, נינה.‬
‫אבל אין כל זכר לנוכחותך.‬
‫אני נאחז בתקווה, נינה.‬
‫אבל אני מתחיל להאמין שאין במה להיאחז.‬
‫צל הוטל על נשמתי.‬
‫צל שגדל משעה לשעה.‬
‫ואני חושש שבקרוב הוא יגבר עליי.‬
‫הצער שלי דחק בי לעשות מעשים אפלים, נינה.‬
‫אני טובע באימה.‬
‫ואני מסרב לגרור את רוזי אחריי.‬
‫- רוזי היקרה -‬
‫שבתי למקום שבו חיפשתי אחרייך לראשונה,‬ ‫נינה אהובה שלי.‬
‫חברינו מארץ החלומות כבר אינם כאן.‬
‫רק הזיכרונות נשארו.‬
‫- חנות הצדקה של פלוסי -‬
‫אומרים שהזמן פוסח עלינו,‬ ‫אבל משאיר אחריו את צילו.‬
‫אני אבוד בצל הזה.‬
‫אני נסחף מהאור אל האפלה,‬
‫והשנים ממשיכות לעבור...‬
‫ולעבור...‬
‫ולעבור.‬
‫- חנות הצדקה של פלוסי -‬
‫רוזי היקרה, נינה אבדה.‬
‫אני חושש שגם אני אבוד.‬
‫אל תבואי אחריי.‬
‫איני רוצה להימצא.‬
‫אני מודה לך על כל מאמצייך.‬
‫חברך האמיתי,‬
‫ז'.‬
‫אבדת לי, נינה שלי.‬
‫ואני חושש שגם אני אבוד.‬
‫כל הצבע עזב את העולם,‬
‫והשברים שנותרו ממך...‬
‫הם זיכרון פנייך...‬
‫והצליל המתוק של...‬
‫- כיום -‬
‫אולי, כבר נמאס לי לשאול.‬
‫איך בדיוק השגת את הפעמון של נינה שלי?‬
‫אמרתי לך, אני לא יודע.‬
‫בבקשה, תשחרר אותי.‬
‫בבקשה, תן לי ללכת.‬
‫אמרת שתיקח אותי הביתה,‬
‫שתעזור לי למצוא את בילי.‬
‫הבטחת.‬ ‫-שתוק! פשוט תשתוק!‬
‫כל הקשקושים שלך על בילי‬ ‫לא הובילו אותנו לשום מקום.‬
‫זוזו, זה לא אתה.‬
‫אתה טוב לב ומצחיק,‬
‫ואתה משחק בכאילו...‬
‫החיים הם לא משחק טיפשי של בכאילו!‬
‫דברים הולכים לאיבוד!‬
‫אתה ראית אותה!‬
‫הפעמון שלה אצלך.‬
‫איפה נינה?‬
‫רוזי? תעזרי לו.‬
‫אני מצטער, זוזו.‬
‫באמת.‬
‫אני רק רוצה לחזור הביתה.‬
‫יש לי חדשות רעות בשבילך.‬
‫אתה לא תחזור הביתה.‬
‫ואני הולך לפרק אותך, תפר אחרי תפר,‬
‫עד שתגיד לי מה שאני צריך לדעת.‬
‫זו, חכה!‬
‫אם תעשה את זה עכשיו,‬ ‫ייתכן שלא תגלה את האמת אף פעם.‬
‫צא לסיבוב.‬
‫תן לי לראות מה אני יכולה לעשות.‬
‫בסדר. עכשיו תורך לנסות.‬
‫אני יודע שלפעמים את קצת רכה עם דברים כאלה.‬
‫אז אל תאכזבי אותי, חברה.‬
‫רוזי, את תהיי בסדר?‬
‫אם אני אהיה בסדר?‬
‫אני חלק מזה, אולי.‬
‫אני חלק מכל הדברים המכוערים שקורים לך.‬
‫היי, בילי?‬
‫ביל?‬
‫בוא, בילי, בוא נאכל.‬
‫בוא כבר.‬
‫איפה אתה, ביל?‬
‫בילי!‬
‫רוזי?‬
‫מה יקרה עכשיו?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫עוד לא החלטתי.‬
‫את לא חייבת לעשות תמיד את מה שזוזו אומר.‬
‫את יכולה...‬ ‫-אני לא חייבת‬
‫לעשות תמיד שום דבר! יש לי מוח משלי.‬
‫לא תמיד הוא היה כזה.‬
‫הדבר הראשון שאני זוכרת היה הפנים‬ ‫של זוזו מסתכלות עליי מלמעלה.‬
‫הוא חייך כאילו שהיה מאושר לראות אותי.‬
‫אלה היו ימים טובים יותר.‬
‫נדדנו ביחד בעולם.‬
‫הוא היה מצחיק, טוב לב ומתוק.‬
‫הוא היה יפהפה.‬
‫ראיתי אז את הנשמה שלו.‬
‫אהבתי אותו אז, אולי.‬
‫אני עדיין אוהבת אותו.‬
‫אבל עכשיו הכאב אוכל אותו.‬
‫היי! אני לא שומע צרחות!‬
‫חשבתי שזה צריך להיות שוב שלך.‬
‫שיהיה לך עוד זיכרון אחד.‬
‫לפני שאעשה את מה שאני צריכה לעשות.‬
‫תודה.‬
‫אני יכול לחלוק אותו איתך?‬
‫אולי הזיכרון האהוב עליי יסלק חלק‬ ‫מהזיכרונות הרעים שלך.‬
‫היום המושלם מכולם.‬
‫יום שלג.‬
‫ימי שלג הם הכי טובים שיש, כמו חלום. אבל...‬
‫בסופו של דבר, השלג מפשיר,‬ ‫ואנחנו צריכים לחזור לעולם האמיתי.‬
‫אבל נשארו לך זיכרונות.‬
‫ימי שלג. בילי. חיבוקים.‬
‫אתה יודע איך זה להיות...‬
‫אני אוהב אותך, רוזי.‬
‫תודה, אולי.‬
‫קודם, ביער, ראית את התמרור ההוא.‬
‫אמרת שאנחנו קרובים,‬ ‫אבל הוא לא הופיע במפה שלך.‬
‫זה היה באמת?‬
‫- המגדל הלבן, מארק טוויין, טרול -‬
‫התמרור הזה מוביל לבית הספר של בילי.‬
‫הכתם השחור הוא בית הספר.‬
‫קרה שם משהו.‬
‫משהו רע.‬
‫נהגנו לצעוד לבית הספר ובחזרה.‬
‫ואם אנחנו קרובים לבית הספר,‬ ‫זה אומר שאנחנו קרובים הביתה.‬
‫אז...‬
‫כמעט הגענו הביתה.‬
‫הלכנו בעקבות המפה, ו...‬
‫כמעט הגענו הביתה.‬
‫הדרך הכי טובה לעבור את זוזו‬ ‫היא דרך מנהרת האהבה.‬
‫אני אסיח את דעתו.‬
‫כשתצא, תמצא שוב את הנחל,‬
‫ולך בעקבות הזיכרונות עד שתגיע לבילי.‬
‫אל תהיה לי רכרוכי פתאום.‬
‫יד קקטוס עוד עלולה להתחרט.‬
‫טוב...‬
‫תצטרכי להתמודד עם ארנב טלאים נלהב.‬
‫- באלי האי -‬
‫נינה.‬
‫זוזו!‬
‫חיפשתי אותך במשך שנים.‬
‫עברתי קילומטרים רבים.‬
‫ויתרתי על הרבה דברים.‬
‫לא ביקשתי ממך.‬
‫זה בסדר, כי אנחנו שוב ביחד.‬
‫יש לזה משמעות.‬
‫נינה אבדה, אבל אתה לא חייב להיות אבוד.‬
‫כי אני פה איתך.‬
‫חברים אמיתיים. יותר מחברים אמיתיים.‬
‫אתה יכול להיות יום השלג שלי.‬
‫ואני?‬
‫אני יכולה להיות...‬
‫אני אוהבת אותך, זוזו.‬
‫איפה הארנב?‬
‫לא מגיע לו להמשיך לסבול.‬
‫וגם לנו לא.‬
‫שאלתי איפה אולי.‬
‫הנה משהו שלא רואים כל יום.‬
‫את! את שחררת אותו!‬
‫את הסחת את דעתי!‬
‫זוזו, תפסיק.‬ ‫-עזרת לו לברוח!‬
‫זוזו, אני רצינית.‬
‫אז מה עכשיו? תקרע גם אותי לחתיכות?‬
‫לא.‬
‫את לא שווה את זה.‬
‫אני בא, בילי!‬
‫אני חוזר הביתה!‬
‫אולי!‬
‫ביי-ביי, זוזו!‬
‫היי!‬
‫- המבנה מיועד להריסה‬ ‫הכניסה אסורה -‬
‫היי! היי, ילד!‬
‫ניסיתי להיות נחמד!‬
‫כי קצת התחלת למצוא טיפה חן בעיניי.‬
‫אבל עכשיו אני הולך להכאיב לך!‬
‫תעזוב אותו בשקט, זו.‬
‫תעזבי אותי!‬
‫תעזבי!‬
‫אני שונא אותך!‬ ‫-לא אכפת לי!‬
‫אני צריכה רק שתעזוב אותו לנפשו!‬
‫רוזי!‬
‫הלוואי שלא הייתי מחזיר אותך בכלל לחיים!‬
‫הלוואי שהיית נשארת איפה שמצאתי אותך!‬
‫מתה בבוץ!‬
‫לא!‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬