www.titlovi.com
1789. Francuska revolucija
Narod ulazi u revoluciju zbog bede... i završava u bedi zbog revolucije.
Francuzi su deprimirani zbog nedostatka hrane i opšte ekonomske depresije.
Antirojalisti će ubiti kralja Luja XVI i 11.000 njegovih pristalica...
a zatim će se usmeriti na poslednju francusku kraljicu, Mariju Antoanetu.
U međuvremenu, ambiciozni oficir Napoleon Bonaparta traži unapređenje...
Teror, nije ništa drugo nego pravda.
Brza, stroga, nepopustljiva.
To je dakle emanacija vrlina.
Bila je kriva po tri tačke optužnice protiv vas.
N A P O L E O N Zbog pražnjenja nacionalne riznice,
zavere protiv unutrašnje i spoljne bezbednosti države,
i veleizdaje, zbog delovanja u interesu neprijatelja.
Milost za zlikovce? -Ne!
Ne.
Milost za nedužne? -Da. -Milost za nesrećnike?
Milost za ljudskost?
Britanska mornarica zauzela je luku Tulon.
Pola francuske flote zarobljeno je tamo.
Ako izgubimo te brodove, Republika će pasti.
Naša sreća je da u Tulonu ima samo 2.000 engleskih vojnika.
Ali nedostaje nam artiljerija.
A vodi je general koji je dvorski slikar.
Ona nije potrebna za ponovno zauzimanje samog Tulona.
Grad nije važan, važna je luka.
Ako engleska flota ne bude mogla da zadrži luku, grad mora da se preda.
Moj brat, kapetan Bonaparta je artiljerijski oficir,
koji je organizovao artiljerijske napade na engleske brodove.
Dokazao je svoju privrženost Republici.
I kako predlažete da se zauzme luka?
Osvojite utvrđenje koje dominira lukom i imate grad.
Moramo da damo primer ili će drugi gradovi da nam padnu.
A ja neću dozvoliti da rojalisti ili Englezi zauzmu moju regiju.
General Karto? -Tamo je.
"Lisijene, dragi brate, već sam u Tulonu.
Jedinice su u lošem stanju, a regruti su neobučeni i nedisciplinovani.
TULON, FRANCUSKI LOGOR, 16.12.1793. Bez opreme i resursa predviđam neuspeh.
Skupljamo staro gvožđe da lijemo male, prikladnije minobacače.
Ako ne uspemo, da li će nas vladari videti kao korzikanske razbojnike,
nepodobne za više oficirske dužnosti, i ambicije naše majke biće ugušene.
Britanci kontrolišu velike topove, usmerene na njihovu flotu.
Ako uzmemo te topove, možemo da ih gađamo i da okončamo ovu blokadu.
Iznenađenje je moja prednost, ali pobeđujem vatrenom moći.
Jedva čekam tvoj dolazak. Tvoj brat Napoleon."
Hej, đubre jedno! Da, ti!
Odmah se skloni! Hajde, gubi se!
Sklanjajte proklete koze odavde! Poslednja prilika! Sklanjajte te koze!
Dobar momak, dobar momak! Hajde!
Jeste li dobro? -Da.
Dajte minobacače!
Zaštitite topove!
Živela Francuska! -Živela Francuska!
Pripremite top! -Razumem!
Top, elevacija 1-6-0!
Pali!
Žuno, ti si na redu! -Pali!
Žuno, pali! -Pali!
Pali!
Puške na rame!
Kapetane Napoleone Bonaparta,
imenujem vas za brigadnog generala.
Živela Republika! -Živela Republika!
Obećao sam vam veliki uspeh i održao sam reč.
Puške dole!
Za majku.
Sadašnje rukovodstvo Francuske prešlo je s entuzijazma na bezobzirnu ambiciju
i percepciju javnosti o giljotini, toj bezakonitoj strasti,
na čelu sa Robespjerom. Nepodoban je kao vladar.
Bonaparta...
Francuska! Građanine Robespjere, postaje sve jasnije,
da je vaš cilj da koristite oštricu za postizanje vrhunske moći!
Pustite me da govorim!
Nijedan čovek u ovoj prostoriji nije se suprotstavio mojim metodama.
Ako kažete da sam ja kriv, svi vi ste krivi!
Vi niste čuvar slobode!
Proglasili ste se sudijom, porotom i dželatom, zar ne?
Gori si od Cezara! -Gori je od Cezara!
Svi ste vi izdajnici!
Bagro!
Držite ga!
Promašio si.
Na giljotinu, moj prijatelju.
KRAJ "VLADAVINE TERORA" 27. jula 1797.
Oslobođeno je 41.500 zatvorenika.
BAL PREŽIVELIH Pariz, leto 1797.
Zašto zurite u mene? -Jesam li?
Nisam. -Jeste.
Jesam. Zurio sam u vaše lice.
Kakav je to kostim?
Ovo je moja uniforma.
Doneo sam Francuskoj pobedu kod Tulona.
Nemojte mi reći vaše ime.
Generale, jedan vrlo mlad čovek želi da vas vidi.
Zove se Ežen de Boarne.
Građanine.
General Bonaparta? -Da? -Zovem se Ežen de Boarne.
Sin Žozefine de Boarne. -Šta želiš?
Sablju mog oca.
Oduzeta mu je kad je uhapšen i pogubljen. -Da?
Meni i mojoj majci mnogo će značiti da je dobijemo nazad.
Samo ona nam je ostala od njega. -Sablja je oružje.
Ne mogu dozvoliti da građani poseduju oružje.
Sablja je uspomena na mog dragog pokojnog oca.
Možda, ali je ipak oružje.
Mladiću, zašto si došao ovamo?
Moja majka je rekla da ste samo vi ovlašćeni da nam vratite sablju.
Sve su pripadale oficirima osuđenim na smrt.
Niste stavili pločice sa imenima?
Ne, nema imena.
General Bonaparta?
Hvala vam.
Trebam li da se predstavim?
Ne, generale. -Dobro.
Moje pohvale glavi ove fine porodice.
Želite li da sednete bliže?
Da li izgledam kao da sam zaljubljena?
Smatrate li ga neprivlačnim?
Ne. -Onda je možda dovoljno.
Ne sme da potceni vašu milost.
"Građanka de Boarne šalje pozdrav Napoleonu Bonaparti
i želi da uživa u njegovom društvu."
Kad me pogledate, vidite li plemkinju?
Ne.
Moj muž je imao nekoliko ljubavnica.
Kad su mu odsekli glavu, svi su gledali.
Kad sam bila u zatvoru, govorili su da prežive samo trudnice.
Pa... generale...
treba li da vas upozorim na svoju indiskretnost?
Ne, gospođo. -Brine li vas moja prošlost?
Ne, gospođo.
Ako pogledate dole, videćete iznenađenje.
Kad to vidite, uvek ćete čeznuti za tim.
Francuski narode, ne dajte se zavarati! Više nas je od njih!
Možemo da zauzmemo Konvenciju!
Živeo kralj! -Živeo kralj! Živela Francuska!
Ne sumnjam da ste videli haos na ulicama. -Da.
U odboru postoji uverenje da će rulja da napadne Savet.
Imam manje od 4.000 vojnika i vrlo malo oružja.
U Šablonu ima 40 topova. Mogu da budu ovde za tri sata.
Nasuprot nas je 20.000 ljudi. -Da.
Šta biste uradili, kao moj zamenik,
da je ovaj odbrambeni zadatak pao na vas?
Pristajem, ako ovo mogu da vodim kako smatram da je prikladno. Bez uplitanja.
I ne kao zamenik.
ROJALISTIČKI USTANAK 5. oktobra 1795.
Hajde! Topovi!
Pali!
Prema zakonu od 20. septembra 1792. godine
Mari Žozef Roz Taše,
rođena 23. juna 1767. na Martiniku,
uzima za supruga Napoleona Bonapartu,
rođenog u februaru 1768. u Ajačiju na Korzici.
Pristajete li? -Da. -Pristajete li vi?
Da. -Ovim vas proglašavam sjedinjenim u braku.
Živeli spasitelju Republike! -I za gospođu Bonaparta!
Za gospođu Bonaparta!
Neka nam dobra dela podare sina.
"Draga Žozefina! Idem stopama Aleksandra Velikog i Cezara,
EGIPAT, JULI 1798. GODINE pošto sam poslat da oslobodim Egipat.
Imam 40.000 ljudi. Predeli su divni, a vreme je užasno sparno.
Već sam osvojio Italiju, koja se predala bez borbe.
Direktorijum je odobrio moj plan napada na Englesku kroz Istočno carstvo.
Ali moja dostignuća izgledaju slabo, jer nas razdvajaju.
Draga suprugo, moja ljubav prema tebi je kao smrt.
Za mene nema opstanka osim s tobom."
"Šta radiš? Nema pisama od tebe."
Dobro jutro, Lusil! -"Da me voliš, pisala bi dva puta dnevno.
Kaži mi da nema zmija u tvom krevetu,
između tvojih nogu, u onom što je moje.
Napiši mi da znaš da te volim više nego što možeš zamisliti.
Da samo ti možeš da me zadovoljiš."
Postoje li granice onog što smem da ti kažem?
Ne bi trebalo.
Smem li da ti kažem nešto uz rizik da bi to moglo da te povredi?
Da.
Tvoja žena ima ljubavnika po imenu Ipolit Šarl.
I očekuješ da poverujem u to? -Da.
Da bi mi žena to uradila? -Da.
Nema deserta za tebe. Samo idi.
Ne lažem te.
Kako to znaš?
Lusil mi je ljubavnica. Piše mi.
Žozefinina dvorska dama ti je ljubavnica?
Pripremi dve fregate i dva manja broda, ali u tajnosti.
Vraćam se kući. -Napoleone, to će se protumačiti kao dezerterstvo.
Kad odem, general Kleber će preuzeti komandu.
Napoleon pobednik!
GENERAL ROGONJA SLOMLJENOG SRCA U PRESRETNUTIM PISMIMA.
BONAPARTINA TUŽNA PISMA NJEGOVOJ NEVERNOJ ŽENI.
Gde mi je žena? -Dočekala bi vas u Lionu.
Nemoj da me lažeš! Gde mi je žena? -Otišla je ranije danas, generale.
U Lion? -Da. -Ceo svijet zna da dolazim, ali ne i moja žena?
Kakvo si ti stvorenje?
Kako ti je tako malo stalo do mene i mojih osećanja?
Ti si sebična prasica!
Jesi li tako usamljena sa mnom? -Ne.
Nisam. -Zašto onda?
Jer si, šta? Kaži!
Oprosti mi! -To nije dovoljno.
Šta želiš da kažem? -Želim da kažeš da sam ti najvažnija stvar na svetu!
I jesi. -Kaži! -Ti si... ti si
ti si najvažnija stvar u mom životu. Na svetu.
Bez mene ti nisi ništa! -Nisam ništa.
I uradićeš sve! -I uradiću sve.
Ja nisam kao drugi muškarci.
I nisam podložan sitnoj nesigurnosti.
Ti si zver.
Žao mi je zbog tebe.
Želiš da budeš veliki?
Bez mene si ništa.
Kaži!
Kaži to!
Ti si samo brutalni čovek koji bez mene nije ništa.
Ja sam samo brutalni čovek koji bez tebe nije ništa. -Da.
Bez mene nisi ništa.
Ili bez svoje majke.
Moja majka...
Jesi li imao veze?
Naravno da jesam.
Jesi li ih voleo?
Ne, nisam.
Jesu li bile lepe?
Da, neke jesu.
Poslužile su svrsi.
Više od mene? -Manje su plakale. To ih je činilo lepšim.
Ne... ne ostavljaj me.
Ne ostavljaj me. Ne moraš da mi oprostiš. Samo me ne ostavljaj.
Šta vas je navelo da napustite svoje trupe u Egiptu?
Građani...
u kojoj smo državi?
Zato što ovo ne izgleda kao Francuska koju sam ostavio.
Ko je odgovoran za upravljanje vladom u mom odsustvu?
Jer to niste vi, građanine Goje.
To niste vi. Sigurno niste ni vi. Iako ste vrlo dobri u mrštenju.
To niste vi, Baraze. Ili vi, Talerane.
Ili vi, Siese. Onda ko je?
Ko je odgovoran? Fuše, imate li ideju?
Nemate?
Vratio sam se u Francusku i zatekao je u bankrotu.
Štampate novac koji se potroši za par sati.
Austrija i Rusija su zauzele Italiju.
Engleska i Rusija su okupirale Holandiju.
I ono što izgleda kao skora invazija na samu Francusku.
A ipak vi mene optužujete za dezerterstvo.
Dodajte tome otkriće da je moja žena kurva.
Jedina stvar u kojoj se svi građani Francuske slažu je da ste vi naš Cezar.
Šta želite?
Ako budem imao vašu podršku narod će me prihvatiti kao vladara.
Ali kao i vi, i ja verujem da je Direktorijum korumpiran.
Ali zajedno možemo da spasimo zemlju od ponovnog uvođenja monarhije.
I možemo da sačuvamo ideale revolucije.
Mislim da je preuzimanje vlasti moguće.
Uz vašu pomoć, u pravom trenutku. A mislim da je ovo pravi trenutak.
Znači, očekujete da vam ja budem mač?
Očekujem državni udar... dobro planiran i dobro izveden.
Prenos vlasti u ruke trojice konzula. Mene, Dikoa...
i vas.
Pozivam vas na pobedničku stranu.
To je jednostavno vaša ostavka. -Neću ništa potpisati!
Možeš da se popišaš pre nego što bilo šta potpišem!
Gospodo...
Ko stoji iza ovog? -Dobro jutro, Pole.
Pojednostaviću vam.
Imam dokumente koji objavljuju vašu ostavku u Savetu.
Molimo vas da se povučete pre doručka.
Kažite im da sam srećan što mogu da se pridružim običnim građanima.
Tako dakle.
Neka gospoda žele da vas vide.
Građanine Mulen... imamo vašu ostavku koju morate da potpišete.
Ne, ne, ne, doručkujem.
Uživam u sočnom doručku.
Ovo je skandalozno! Doručkovaću pre nego što propadnete! -Ne!
Prijatan vam doručak.
DRŽAVNI UDAR 9. novenbra 1799.
Predsedavajući, mislim da je vreme da se traži objašnjenje.
Ova hitna sednica sazvana je da bi se predložio određeni broj kandidata
u novi Direktorijum, za rešavanje pretnje od rojalista.
Od nas se traži da donesemo rezoluciju
i formiramo privremenu vladu sa tri konzula...
generala Bonaparte, građanina Siesa i Rožea Dikoa.
Gde je pet članova Direktorijuma?
Jesu li magično nestali? I stojimo ovde,
okruženi trupama, izolovani daleko od Pariza.
Mir! -Sve je postalo potpuno jasno...
da se vaš brat Napoleon Bonaparta...
svojim pokazivanjem vojne moći ponaša kao odmetnik.
I ovo je smešno i loše izvedeno preuzimanje vlasti.
Početnik gladan vlasti. -Dosta! Dosta!
Ako bude bilo kakvih pitanja o tome šta se dešava, odgovoriću na njih!
Kako se usuđujete? Ponašate se suprotno Ustavu!
Zaustavite ga!
Terorišu nas poslanici naoružani bodežima!
Ti ludaci, svojim napadom na slobodu zemlje
sami sebe proglasili su odmetnicima!
Pokušali su da me ubiju! -Pokušali su da ga ubiju!
Ubiću svog brata ako izda slobodu francuskog naroda!
Pokret!
Napred, napred!
Nazad!
Srećno, brate!
Sklonite se!
Pa, hoćemo li glasati?
Šta bismo trebali?
Ostavljamo sve teške reči iza nas.
Sad treba da mi budeš najnežniji prijatelj.
Iza ovih vrata je naša sudbina.
Mirno! Pozdrav!
Prvi konzule...
Hajde, mala! Dođi do kreveta svog gospodara.
Vojvoda od Avinjona. -Drago mi je.
Da li bi ovo mogla biti Žozefina? -Majko, Žozefina.
Drago mi je. -Žozefina, majka.
Tu je Čarls. Ovuda.
"Vaše veličanstvo, Engleska i Francuska traće svoj prosperitet."
Da probam ponovno.
"Kraljevsko veličanstvo, Engleska i Francuska traće svoj prosperitet."
"Vaše veličanstvo." -A šta sam ja rekao?
"Kraljevsko veličanstvo". -Kraljevsko veli...
"Vaše veličanstvo, Engleska i Francuska traće svoj prosperitet.
Ne stidim se da preuzmem inicijativu.
Mislim da sam celom svetu dokazao da se ne bojim mogućeg rata.
Ali mir je moja iskrena želja za Englesku i Francusku."
Pročitaj mi to.
Obavestio sam strane sile o vašem imenovanju za konzula.
Poslao sam pisma svim diplomatama u inostranstvu.
I koliko sam shvatio, ponudili ste mir sa Engleskom. -Kolenkure...
trebate mi zbog vašeg boljeg poznavanja ruskog cara Aleksandra.
Da li ga vidite kao saveznika Engleske ili Francuske?
Mislim da je njegova trgovina sa Engleskom
verovatno povoljnija od trgovine sa Francuskom.
Imate li osećaj britanskog uticaja na ruskom dvoru?
Ne, ali mislim da je prilično jak.
Jak?
Kakav je on čovek? Opišite ga.
Mlad je.
Sujetan.
Popularan je i želi to i da ostane. -Popularan?
Stvarno? -Oseća veliki strah da će ga ubiti u krevetu kao njegovog oca.
Zbog toga je opasno prevrtljiv prema onom ko je zadnji imao njegovu pažnju.
Treba da nam bude saveznik, pa razmišljam o prijateljskom pozivu.
ŠARL DE TAELERAN MINISTAR SPOLJNIH POSLOVA
Kakvo iznenađenje. Drago mi je što vas vidim.
Izvinite, gospodo. -Dobro veče! Pokušavam da izgubim nešto novca.
Posle ove partije slobodno mi se pridružite za mojim uobičajenim stolom.
Sjajna ideja.
Prijatno veče!
Jeste li čuli?
Vaše veličanstvo danas je primilo pismo sa mirovnom ponudom od prvog konzula.
Gospodine Taleran, mogu li da govorim otvoreno? -Naravno.
Austrijska koalicija sa Engleskom je tako jaka protiv Francuske,
da se te mirovne ponude očito odnose
samo na raspoloženje francuske javnosti.
O, prijatelju moj!
Tako dobro me poznajete.
Istina je. Dobro mišljenje javnosti je nešto čemu Napoleon teži.
Ali moram da vas upozorim da je gladan toga kao nijedan čovek u istoriji.
Zato, uz dužno poštovanje, predlažem vam
da prihvatite ovaj njegov mali poklon pomirenja.
Ili živite sa posledicama čoveka koji želi mir po svaku cenu.
Konzule, stigao je engleski ambasador, lord Vitvort.
Ne gledajte me kao da ne znate šta ću reći.
Jeste li upoznati sa mojom mirovnom ponudom vašem kralju?
Nisam. -Da je ponovim?
Ne, nije potrebno.
Ovo shvatite kao upozorenje vašem kralju.
Držaću vas u neizvesnosti i strahu. Čuvaćete svoje granice i svoja leđa,
a vaši običaji, pre ili kasnije, postaće francuski.
Neću više slati mirovne ponude,
a neodgovaranje na njih doživljavam kao čin nepoštovanja!
Mislite da ste tako dobri jer imate brodove!
Šteta je što tako veliki čovek nema manire.
Da?
Jeste li dobre volje?
Hoćeš li mi reći nešto što će me naljutiti? -Nadajmo se da neće.
Evropske porodice o vama misle da ste samo korzikanski vetropir.
Zato želim da predložim nešto što se već dugo čeka.
Predlažem da napustite svoju ulogu prvog konzula Francuske,
u zamenu za titulu Viktorijinog konzula.
Pod drugim imenom, kralj.
Šta je?
Kralj?
Da, kralj.
Kralj?
Frizura mi je sređena, onako kako ti voliš.
Šta ti je? Frizura mi je sređena.
U redu. Dođi!
Skini to!
Daj mi ruku. Možeš li da osetiš?
Možeš li da osetiš? -Šta? -Tvoje je. -Hvala.
Prestani! -Zašto nisi trudna?
Je li to pitanje ili optužba?
Bilo je pitanje.
Sad je optužba.
Bila sam kod doktora Korvisara, on nema odgovor.
Mislim, samo da se ponašam kao gospođa de Remuza.
Koja je? -Koja je...
Osim misli punih nade i crnog vina,
predložio mi je da uzmem vodu iz Ahena.
I zašto to ne uradiš?
Kao supruga prvog konzula, nisam imala vremena.
Provodim mnogo vremena čisteći za tobom.
Pronađi vremena.
Ne trebam da ti objašnjavam važnost ovog, zar ne?
Da želiš naslednika? -Želim ga odmah.
KRUNISANJE 2. decembra 1804.
Neka vas Bog potvrdi sa svog prijestolja
i Hrist dozvoli da vladate s njim u Njegovom večnom carstvu.
Pronašao sam krunu Francuske u oluku.
Podigao sam je vrhom mača i očistio je.
I stavio sam je na vlastitu glavu.
Najslavniji, najsjajniji i najznačajniji Napoleon,
car Ftancuske,
okrunjen je i ustoličen!
Živeo car! -Živeo car! Živeo car!
Ne podržavam tu ideju. Predlažeš razvod nakon godina rasprave.
Vidiš da me to razdire.
Nisam ambiciozan. Nikad nikom nisam objavio rat.
Ne.
Vi ste najveći vođa u istoriji sveta, i jedina prilika svetu za mir.
Bezbednost carstva i mir u svetu zavise od naslednika.
Zabavljaš se?
Idem u rat da branim naš narod,
a moja žena ne može da mi podari naslednika.
Ako mi noćas ne stvoriš dete...
doći će do razvoda.
Zar nije bilo dovoljno vođenja ljubavi u ovom domu da se napravi dete?
Da, bilo je.
Nekoliko godina. Godina.
I ne samo sa mnom, a ipak...
si prazna. -A ti si debeo.
Uživam u svojoj hrani. Uživam.
Sudbina me dovela ovde. Sudbina mi je dala ovaj jagnjeći kotlet.
Žozefina...
dođi ovamo... dođi!
Volim tvoj jezik i tvoj ukus.
Dok budem odsutan, nedostajaće mi tvoja milost.
I tvoje dostojanstvo. I opet ću ti se vratiti.
Za današnju pobedu!
RUSKI CAR ALEKSANDAR I -Uvek sam tu za tebe, France.
Ali moram priznati da sam obuzet uzbuđenjem bojnog polja.
AUSTRIJSKI CAR, FRANC I Neću te zavaravati, Aleksandre.
Bitka protiv njega biće brutalna i užasna.
AUSTERLIC 2. decembra 1805.
Na odbrambene položaje!
"Moja dobra ženo Žozefina,
Bože, ovde je hladno.
Nedostaje mi tvoja toplina.
Danas slavimo godinu dana od našeg krunisanja.
Moj bivši saveznik sada se pridružio neprijatelju.
Ruski car Aleksandar udružio se sa austrijskim princom.
Čuo sam da je proučavao umeće ratovanja
i da pokušava da oponaša moju borbenu taktiku.
Želi da me kopira, ali on je mali dečak koji pravi strašnu grešku.
Uveren sam da ću svojoj vojsci danas doneti još jednu slavnu pobedu.
Tvoj Napoleon."
Zavežite ga iza. Zabodite ugao u zemlju.
Vaše veličanstvo! -A? -Otkriveni smo.
Dobro. Kaži ljudima da se odmore.
P... N... V... K.
Pešadija na vidiku.
N... Z... Ž.
Neizbežno!
Pripremi se! -Pripremi se!
Probudi se! Pripremi se!
Ustajte!
Čekaj, čekaj... -Spremni! -Čekaj!
Neka misle da su na višem položaju!
Slobodna paljba!
Pošaljite pešadiju! Zauzmite taj položaj na uzvišenju, i to brzo!
Konjica sa zapada! Probijte bok!
Povlačenje! Ovo je zamka! Zamka!
Otkrijte topove! -Otkrivaj!
Pali!
Moramo da se predamo! Opkoljeni smo!
Sklonite se sa leda! Povlačenje!
Presecite povlačenje!
France, tako je lepo konačno vas upoznati. Molim vas uđite gde je toplo.
Hvala. -Morate mi oprostiti, ovo mi je bila jedina palata poslednja 2 meseca.
Ovo izgleda vrlo lepo. Odlično to koristite.
Radimo šta možemo na bojnom polju. -Da, radimo, zar ne?
Lepo je napokon upoznati još jednog cara.
Mogu li da pitam gde je Aleksandar?
Treba li da čekamo njegov dolazak pre nego što počnemo?
Ne verujem da će nam se pridružiti, izvan sebe je od besa.
Shvatite da moram da vam dam kompliment,
jer ste me naterali da napravim ogromnu grešku. -Grešku?
Da. -Koju grešku ste napravili?
Razgovaram ovde s vama i prihvatam ponudu za mir,
a ne sledim svoju pobedu.
Mogao sam da zarobim celu rusku i austrijsku vojsku.
Da. -Ali posle svega će biti manje suza.
I znam da ćete zapamtiti ovaj gest ljubaznosti.
Je li tako? -Hvala vam.
Zdravica!
Za prijateljstvo! Veličanstveni mir.
I najbolje interese Evrope.
Burgundac.
Vreme je da se reši ova misterija, care.
Želim da znam je li to do tebe ili do Žozefine.
I u tu svrhu sad ćemo da izvedemo
vrlo praktičan eksperiment.
Dole na kraju hodnika... uzmi ovo,
čeka te, razodevena, spremna da te primi
osamnaestogodišnja Eleonora Denuel de La Planja.
Ona je brineta sa smeđim očima.
A cilj ovog, nimalo neugodnog zadatka,
je da vidimo da li možeš da postaneš otac deteta.
I tada ćemo imati odgovor na to mučno pitanje:
ko kome otima prestolonaslednika Francuske?
Hoćemo li da pođemo? -Molim još jednu.
Devojka je trudna. Od tebe je zatrudnela.
Kad ćeš insistirati da se razvedemo?
Zar to nije divno?
Od jedine žene koju sam voleo i dao joj sve što sam osvojio.
Samo sam preumorna
od čekanja da mi kažeš ono što znam da dolazi.
Ako insistiraš.
Olakšaću ti.
Znam da ćeš imati kopile.
Ako uspem da dobijem dečaka kojeg ću zvati sinom,
želim da svedočite i negirate jalovost carice.
Vaše veličanstvo, tražite od mene da lažem o majci vašeg naslednika.
Možeš to i tako da kažeš.
Care, čast mi je
i naravno dužnost, da uradim ono što tražite od mene.
Ali ako mene pitate, ne mogu da zadržim ono što znam da je istina.
I koliko god bolno bilo, istina je da carica više ne može da rodi dete.
Moja draga Žozefina...
znaš koliko sam te voleo.
I tebi, samo tebi...
dugujem nekoliko trenutaka sreće koje sam doživio.
Moja je sudbina jača od moje volje.
Moja naklonost mora da popusti pred interesima mog naroda.
Carski dekret o poništenju braka
između cara Napoleona i carice Žozefine.
"Moj narod želi da ovaj presto na koji me je postavilo Proviđenje,
moram da prenesem na svoju decu.
Međutim, izgubio sam nadu da ću imati decu u braku
s mojom voljenom suprugom, caricom Žozefinom.
Dobio sam savet da slušam ono što je za dobrobit države,
a što će poništiti nekoliko godina mog života."
Ulepšavala si mi život 15 godina.
To su uspomene koje će zauvek ostati urezane u mom srcu.
"Naš brak je postao prepreka prosperitetu Francuske.
Oduzeta joj je prilika da je jednog dana vodi
potomak čoveka kojeg nam je donelo Proviđenje da ublaži zla revolucije.
I da obnovi veru u presto i društveni poredak."
Oprosti.
Slušaj! Ovo je za tvoju zemlju. O tome se radi!
Kaži!
“Naš brak je postao prepreka prosperitetu Francuske.
Pristajanje na raskid našeg braka, nije promenilo moja osećanja.
Car će u meni uvek imati svog najvernijeg prijatelja."
"Care, upravo si izgovorio reč koja nas zauvek razdvaja.
Tvoja pogrešna ambicija uvek je bila
ZAMAK ŠATO DE MALMASION i biće pokretač svih tvojih postupaka.
Ipak, nikad ne smeš da posumnjaš u moju iskrenu želju za tvojom srećom.
Neka me bar to uteši u mojim patnjama.
Tvoja Žozefina."
Dobro jutro, gospođo! -Kako se zoveš? -Fler. -Fler, drago mi je.
Nedostaješ mi.
Drugi život je sada vrlo udoban.
Do sad si pokazala veliku hrabrost.
Moraš da je sačuvaš.
Nemoj dozvoliti da padneš u melanholiju.
Najbolje izgledaš kad si srećna.
Molim te čuvaj svoje zdravlje. Dragocena si mi.
Hoćeš li mi sutra pisati?
A sledećeg dana? -Da.
A dan kasnije? -Da.
A posle njega?
Dobro.
Jednom je engleski ambasador osporio moje razloge za rat.
Rekao je: “Vi Francuzi borite se samo za novac.
Mi Englezi borimo se za čast."
Odgovorio sam: "Svako se bori za ono što mu nedostaje."
To nije tvoja priča. Tebi se to nije dogodilo, zar ne? -Naravno da jeste.
I mi imamo istu izreku o mom narodu i Turcima. -Vi?
Englezima nedostaje čast. Oko toga se možemo složiti. -Slušaj, tako je...
ni oko čega se ne slažemo više nego oko mržnje prema Britancima.
Samo moram da kažem...
u stvari, bila bi mi velika čast da te zovem svojim bratom.
Postoji način da me zoveš bratom.
Sinoć, uz večeru...
bio sam očaran tvojom sestrom.
Je li nekom obećana? -Nažalost jeste.
Bojim se da će se udati za vojvodu od Oldenburga.
Šta je s njenom mlađom sestrom? Anom?
Postoji li zvanična ponuda za Anu?
Pa, vidiš, Ana ima 15 godina.
To je detalj.
Naše prijateljstvo je izgrađeno na obostranom nepoverenju prema Engleskoj.
Dok održavamo blokadu kopna, gušimo njihovu trgovinu
i borimo se za naša najsvetija prava.
To je ono najvažnije među nama. Pa sam pomislio...
Ne, kaži! -Treba li da ti kažem? -Kaži.
Zamisli vojsku. 50.000 ljudi.
Rusi, Francuzi, možda i Austrijanci...
kako marširajući preko Konstantinopolja u Aziju, mora samo da dođe do Eufrata,
pre nego što Engleska zadrhti i klekne pred kontinentom.
Neverovatno je. -Nazdravimo!
Za tebe! -Za nas!
Njegovo veličanstvo car Napoleon želi da da zvaničnu ponudu Austriji
i njegovom veličanstvu kralju Francu...
za ruku nadvojvotkinje Marije Lujze...
njegove najstarije ćerke.
Taj brak bi spojio Austriju i Francusku u neraskidivu vezu.
Je li to šala?
Meni bi to moglo da bude zabavno, ali caru nije.
Jeste li dobro putovali? -Bilo je veličanstveno, hvala.
Mala i uredna. Nisam navikao na to.
Kako vam izgledam?
Da li izgledam kao na mom portretu? -Da.
Samo još zgodnije i jače.
I vi izgledate zgodnije. I lepše.
Nadam se da ste zadovoljni.
I ja se nadam. Želite li da vidite spavaću sobu? -Da. Hvala vam.
Vaše veličanstvo, vaš sin.
Moj mali kralj...
Drago dete.
Jednog dana ćeš shvatiti šta sam sve žrtvovala za tebe.
"Draga moja Žozefina, danas sam tužan.
Car Aleksandar okrenuo se protiv mene i prinudio me da napadnem Rusiju.
Odlučio je da otvori svoje luke Engleskoj, a da oporezuje Francusku.
Moram da ugušim melanholiju i da započnem marš prema Moskvi.
Uverio sam evropske vođe u ovo rešenje,
tako da na raspolaganju imam združene snage Francuske, Austrije,
Italije, Nemačke i Poljske.
U svojoj budućnosti ne vidim ništa osim uspeha."
Pali!
Za njima! Za njima!
Povlačenje! Povlačenje!
BORODINO 7. septembra 1812.
Francuske žrtve: 28.000
"Draga moja Žozefina...
pišem ti jer sam upravo danas dobio veliku bitku.
Sutra nastavljamo napredovanje.
Moskva je sada udaljena nešto više od 300 kilometara.
I sve vreme mislim na tebe. Uvek tvoj."
Hvala vam. -Bili ste hrabri kod Austerlica.
Gde ste?
U ovom gradu je živelo 300.000 duša.
Jesu li svi otišli?
Mališa!
Gde si?
Ne boj se!
Samo ću malo da te isprašim po turu.
Nije baš sportski, zar ne?
Za njegovu čast i čast Rusije, ne za moju.
Postoji dostojanstvo i u zlu i porazu.
Ko je to uradio? -Oni.
Ne, nisu. Budite razumni.
Ko je izazvao požare?
Vaše veličanstvo, oni su to uradili.
Radije bi spalio vlastiti grad, nego pregovarao sa mnom.
Nisam mislio da imaš hrabrosti.
Pa, idemo u Sankt Peterburg da i njega spali.
Previše vremena smo proveli da bismo se odmakli.
Marširali bi u rusku zimu.
S konjima koji nisu navikli za takvo vreme.
Ako odemo u Poljsku, tamo možemo da sačekamo zimu.
"Napoleone, tvoja pisma su umirujući melem za moje srce.
Bojim se za tebe.
Zapamti da samo ja znam za tvoje zdravlje i tvoje strahove.
Zahvaljujem ti nežno, kao što ću te uvek voleti. Žozefina."
"Moja prijateljice Žozefina...
Prijateljice... čudno mi zvuči da mi napišeš tu reč.
Uvek si mi bila mnogo više.
I pored pažljive organizacije, došlo je do problema sa zalihama.
Patimo od bolesti, dezerterstva i gladi."
Pobeđujemo!
Naši ili Kozaci? -Naši.
"Žozefina... sreća me napustila.
Znam da mi je ovo sudbina namenila.
Tvoje reči mi odjekuju u glavi.
Bez tebe nisam ništa."
Od 600.000 ljudi koje ste poslali u Rusiju vratilo se samo 40.000.
Zato idete u progonstvo...
bez mogućnosti povratka.
Saveznička koalicija Austrije, Prusije, Rusije i Engleske...
i uz saglasnost francuskog Saveta,
daje vam suverenitet nad ostrvom Elba.
Dva miliona franaka iz francuske riznice.
I penziju za porodicu Bonaparta i caricu Mariju Lujzu.
Takođe je predviđeno da carica Žozefina zadrži svu svoju imovinu...
i dodeljuje joj se godišnji prihod od milion franaka.
Previše volim Francusku.
Sve što želim je njena slava.
To nikad ne bi bila njena nesreća.
Žele da abdiciram.
Dobro, abdiciram.
ELBA maj 1814.
Vaše veličanstvo...
Carice...
Žozefina...
Očaravajuće su.
Ne morate da se zatvarate u kavez samo zato što on nije ovde.
Znam kako je biti potcenjen.
Ali vaše oči... vaš šarm... i vaš duh...
Unutra je. To je vaše.
I možete to da upotrebite.
CAR ALEKSANDAR POSEĆUJE CARICU ŽOZEFINA U KUĆI U PARIZU.
BONAPARTINA STARA PTICA OPET POBEGLA IZ GNEZDA.
"Draga Žozefina...
ti si moja, uvek ćeš biti.
Ne mogu to više da podnesem.
Prošlo je 300 dana na ovoj steni,
i spreman sam da dođem kući i da uzem ono što je moje.
Tebe i Francusku."
Uzimam vaš brod. Ako me ne budete provocirali ne morate da me se bojite.
"Napoleone... ja sam cvet koji otvara svoje latice i smeši se suncu,
nesvesna da je blizu oluja koja će me položiti i
rasuti moje lišće prema nebu.
Dođi brzo, prijatelju."
Hoćete li otvoriti usta, molim vas? -Ne.
Imate sluzi u disajnim putevima. Grlo vam je upaljeno.
Moj savet je da ostanete u krevetu.
Napoleon dolazi. -Bilo bi nerazumno primati posetioce.
Ali Napoleon dolazi. -Znam.
Dobro je čuvajte.
Vaše veličanstvo...
Možeš govoriti. -Bonaparta, vaše veličanstvo. Vratio se.
Brod je jutros stigao u Antib i oni su na putu.
Napoleon Bonaparta maršira prema Parizu.
Još! -Vaše veličanstvo...
Dobar dan, pukovniče! -Vaše veličanstvo...
general Maršan, odbrana kraljevske vlade Luja XVIII,
zahteva da položite oružje i prekinete marš,
da bismo vas uhapsili i vratili na ostrvo.
Hoćete li reći generalu da želim da razgovaram s njim?
Nisam u sukobu s mojom 5. armijom.
Gospodine.
Želi da razgovara.
Gotovs!
Nišani!
Vojnici 5. puka!
Prepoznajete li me?
Prepoznajete li me, vojnici?
Da, care!
Nedostajali ste mi.
Melanholičan sam zbog svog doma,
i zbog naših zajedničkih pobeda.
Želim da se vratim kući. Hoćete li mi se pridružiti?
Živeo car! -Živeo car! -Živeo car!
26. maja pozvan je doktor Korvisar.
Primetio je sluz u disajnim putevima i upalu grla.
Bolovala je od difterije.
29. maja... primila je poslednju pričest i umrla.
I niko me nije obavestio?
Hortenzija...
ti...
kriviš mene?
Ne krivim. -Naravno da ne.
Neću da nosim teret odgovornosti...
za nesreću tvoje majke.
Želim pisma koja sam joj napisao. -Žao mi je, nemam ih.
Njen sobar ih je ukrao.
Gde ih je držala?
U ormaru kraj svog kreveta.
Šta je uradio s njima?
Prodao ih je.
Žao mi je.
Opraštam ti.
KONGRES U BEČU, 1815. Napoleon Bonaparta, uništio je
jedinu titulu od koje je zavisilo njegovo postojanje.
ARTUR VELSLI, VOJVODA OD VELINGTONA Ova kongregacija saveznika
formiraće vojsku duž granice Francuske i Belgije.
70.000 vojnika iz Engleske.
120.000 vojnika iz Prusije.
Taj zlotvor je zbrisao evropske farme, dok su farmeri hrkali.
Trebali smo davno da udarimo.
Svojim egoizmom držao je svet kao taoca,
svojom nezasitom glađu za vlasti.
I nedostatkom jednostavnih, dobrih manira.
Bez njega možemo opet sigurno da spavamo.
Mislim da govorim u ime svih nas, kad kažem da jedino žalim
što smo tom zlotvoru uopšte dozvolili da živi.
250.000 ljudi sa izdajnikom.
25.000 ljudi...
125.000 ljudi i još 100.000 ljudi.
Protiv naših 125.000 ljudi.
Bitka će biti na kopnu.
To je nešto što Britanija ne zna da radi, a ja znam.
Brzo udariti protiv Velingtona i Blihera...
i poraziti ih odvojeno.
Ne smemo da im dozvolimo da ovde udruže snage.
18. juna 1815.
Dobro jutro! -Dobro jutro!
Prusi napreduju. Trebali bi da počnemo napad.
Moramo da čekamo da se teren osuši.
Bliher nikad ne stigne na vreme. Srediću Velingtona pre ručka.
Nikad se ne pokvasim, ako to mogu da izbegnem.
Šta da kažem ljudima?
Kaži im da srede da kiša prestane.
Sad je vaš trenutak, momci. Sad je vaš trenutak.
Slušajte pažljivo!
Strpljenje je danas ključna komanda. Strpljenjem pobeđujemo.
Moramo da držimo ovaj teren. Neka oni dođu nama.
Dobro jutro, generale Bliheru. -Dobro jutro!
Procenjeno vreme dolaska, gospodine? -Oficiru?
Oko 5 sati. -Oko 5 sati!
Hajde, momče!
Eno ga. Izgleda...
da... spava.
Jedna stvar kojoj ne možeš da se odupreš je frontalni napad.
Da vidimo kako taj general može da napadne naše položaje.
Gospodine, imam cara na nišanu.
Dozvoljavate li da pucam? -Naravno da ne.
Generali vojske imaju pametnija posla nego da pucaju jedni na druge.
Ako opališ, to će te koštati života.
Bliher je na oko 19 kilometara, gospodine.
Bliher je na oko 19 kilometara, gospodine. -Isuse Hriste!
Izveštavaj me svaki sat. -Razumem!
Kurir! Napravite mesta!
Prusi uz cestu na 19 kilometara.
Pruske trupe su viđene na cesti, na 19 kilometara udaljenosti.
Pripremi topove.
Pripremi topove!
Topovi spremni!
Kiša je prestala, gospodine.
Pripremi se za otvaranje vatre!
Pali! -Pali! -Pali!
Padaju!
Pripremi se za otvaranje vatre!
Postavi na 195! -Postavi na 195! -Elevacija 10.
Postavljeno!
Pripremi se za otvaranje vatre! Pali! -Pali!
Pešadija, napred!
Čete, krenite!
Držite liniju!
Drugi talas, napred!
Držite liniju! Topovi, pali!
Pali!
Držite liniju!
Pali!
Samo napred! Nastavi! Ne smeju da se spoje!
Prusi uz cestu na 8 kilometara!
Na 8 kilometara, možda manje.
Moramo da dejstvujemo pre nego što Bliher stigne.
Napolje!
Konjica, u napad!
Pripremi se za doček konjice. -Pripremi se za doček konjice!
Moramo izdržati! Borite se do poslednjeg čoveka!
Ne smeju da nas poraze!
Šta će reći ljudi u Engleskoj? -Držite liniju!
Živeo car!
Čete, stoj!
Formirajte kvadrat!
Pali! -Pali!
Stigli su! Prusi!
Odmah iza padine, care!
Razbijte kvadrat!
Napad bajonetima! -Napad bajonetima!
Vaš car je s vama! Bili ste hrabri kod Austerlica!
Nikad nemojte da se predate! Za otadžbinu i slavu!
Pešadija napred! -Bataljoni napred!
U napad!
Pešadija, pali!
Spremi se za napad! Juriš!
Juriš, juriš!
Konjica napred, gospodine? -Konjica napred!
Ne. Ne može da pomogne sebi.
Gospodine, Bliher!
Hvala Bogu. -Vaše veličanstvo!
Vaše veličanstvo!
Neka vide kako Francuzi umiru!
Bitka je moja. Rat će završiti.
"BRITANSKI RATNI BROD BELEROFON" Plimut, juli 1815.
Danas, danas, danas!
Prvi priznajem kad pogrešim.
Ali to nikad ne uradim. To je čista geometrija.
Jednostavno znam gde tačno treba da postavim top.
Ali nažalost, ne mogu to znanje da prenesem svojim maršalima.
To je možda najteža stvar u životu.
Prihvatanje tuđih grešaka.
To ne smete da radite.
Podstičite veličinu.
Čuvajte glavu, gospodine!
Šta oni tamo rade? -To su kadeti. Obožavaju ga.
Šaljite ih napolje! -Napustite sobu. Brzo!
Vaša milosti... -Dobro jutro, generale. -Momci su sjajni.
Mogu li da sednem? -Izvolite.
I ovaj doručak...
Sad znam zašto je vaša mornarica tako uspešna. Hvala.
Nikad nisam bio na selu u Engleskoj. Verovatno ću zavoleti Kotsvold.
Brdoviti pejsaž. Blago svetlo.
Poštovani gospodine, samo tesnom većinom
pošteđeni ste sudbine streljanja.
Politički, bojim se da je nemoguće
da vam britanska vlada dozvoli da ostanete u Engleskoj.
Dodeljena su vam 3 oficira i 12 posilnih
koji će vas pratiti u izgnanstvo.
Mesto vašeg izgnanstva je ostrvo Sveta Jelena.
Bićete pod budnim okom guvernera Hadsona Lovea i njegove porodice.
Sveta... -Jelena.
To je malo ostrvo. Više je stena.
1.600 kilometara od afričkog kopna.
Kažu da je jako lepo, mirno. Imaćete vremena za razmišljanje.
Vaše dopisivanje biće pod nadzorom.
A vašu prisutnost, ordonansni oficir proveravaće dva puta dnevno.
IZGNANSTVO NA SVETU JELENU 15. oktobra 1815.
"Šta ćeš sad da radiš? Ne volim da te vidim samog.
Doći ćeš kod mene?
Da li ću ti oprostiti... mili moj tvrdoglavi care?
Pustila sam te na slobodu i ostavila te da propadneš.
Sledeći put ja ću da budem car, a ti ćeš da radiš šta ti kažem."
"Pa... bila si u pravu.
Svake noći želim da te vidim u svojim snovima,
a kad to uradim, odbiješ me."
Pa, koji je glavni grad Francuske?
Pariz. -Rusije? -Peterburg.
A pre njega Moskva.
Moskva. A ko je do temelja spalio Moskvu?
Ne znam, gospodine. -Ja.
Gospodine, mislim da su je spalili Rusi, da se reše Francuza.
Ko ti je to rekao? -To je opšte poznato, gospodine.
Idite i igrajte se. -En gard!
"Želiš li da ti kažem da te čekam?
To je tajna.
I pokazaću ti kad dođeš.
Dođi kod mene, Napoleone.
I pokušajmo ovo ponovno."
Napoleon Bonaparta umro je 5. maja 1821.
posle 6 godina izgnanstva na Svetu Jelenu.
U svojoj vojnoj karijeri vodio je 61 bitku...
Tulon 6.000 mrtvih.
Marengo 12.000 mrtvih
Austerlic 16.500 mrtvih. Borodino 71.000 mrtvih.
Vaterlo 47.000 mrtvih u jednom danu.
Invazija na Rusiju 460.000 mrtvih.
Od 1793. do 1815. godine preko 3.000.000 mrtvih.
Njegove poslednje reči bile su...
Francuska... vojska... Žozefina
Adaptacija na srpski: kumek**
Preuzeto sa www.titlovi.com