ИЗГУБЕНИЯТ ГРАД
Беше невероятна.
Сърцето ми още препуска.
И аз го почувствах.
Благодарение на твоята сила, Даш,
и познанията ти по арамейска математика.
Моля те, това няма нищо общо с двете ми дисертации
и магистратурата по джендърни науки.
Всичко е заради теб, д-р Лавмор.
Истината е, че не очаквах да намеря Изгубения град на Ди.
На ваше място бих подбирал думите си.
Ще са ви последни.
Доведохте ме право в гробницата на цар Каламан
с легендарната Огнена корона на неговата царица.
Сега аз ще съм много богат,
а вие ще сте много мъртви.
Я чакай, змиите твои ли са?
Не, бяха си тук.
В храма е имало стотици змии,
които само са чакали нас?
Ти ли ги храниш? - С какво се хранят?
Защо змията не го хапе?
Да не би да са обучени да не хапят наемници?
Толкова много змии в един храм.
Абсурдно е. Изтрий.
Мисля, че моят герой още става.
Изтрий.
Лорета, имаш да пишеш роман.
Изтрий.
Аз съм. Бет.
Не ми се иска да ти натяквам, че съм твой издател,
но е време да видя последната глава.
Не те притискам. Всъщност притискам те.
Притискам те, колкото е нужно, без да те парализирам.
Ти можеш!
ВЕЧЕРЯ
Благодаря.
Пак съм аз.
Книжното турне е уредено.
Трябва ни само книгата за турнето.
Имам чувството, че не я завършваш,
защото не искаш да излизаш от къщи.
Знам, че тези пет години след кончината на Джон са тежки за теб
и ти е по-лесно да си живееш във ваната
и да си пийваш шардоне с лед.
Момиче, очаква те големият прекрасен свят,
а също и книжно турне, така че действай.
Обичам те, чао!
Трябва да продължим.
Да видим какво има зад тази врата.
Ами ако няма нищо?
Има само един начин да разберем.
"Тогава Лавмор осъзна,
че съкровището беше изгубено завинаги,
а приключенията й са към своя край."
Не звучи добре.
Но е факт.
Това е краят.
Е, Джон,
време е да потеглям.
Дулкиус екс асперис.
Лорета Сейдж Изгубеният град на Ди
Време е за шоу, скъпа.
Сигурна ли си?
Това нещо ми се е врязало и отзад, и отпред.
Чувствам се като фигуристка зубър.
Секси и зашеметяващо. Сто процента съм "за".
Как да се движа? - Не се пипай.
Само го придърпвам. - Престани.
Нагласи го за последно и край.
Готово. Това е.
Трябва ли да нося гащеризон с пайети? - Само за два часа.
Пази го, под наем е.
Сега всички носят пайети.
Защо ме снима? - Това е Алисън,
новият ни отговорник по социалните медии.
Ще ни помогне да привлечем по-млада аудитория.
Жени над трийсет, които искат да са на двайсет.
Как е?
Поех социалните ти контакти. Тази сутрин туитна:
"Къде са моите дами? Среща в бална зала Г в 17 ч.
Хаштаг: Шон Мендес.
Хаштаг: Умирам да се видим".
Ще бъде забавно. Да вървим.
Трябва да напомним на хората, че още си жива.
Хората знаят, че съм жива.
И да им напомним защо тези романи бяха най-продаваните.
Розови романи.
Да, това е най-доходният литературен сегмент.
Което не личи в предварителните продажби.
Това е реклама от уста на уста.
Така ли? Чуй това:
"Авторката е по-загубена и от града."
"Безлюбовна". "Безстрастна".
"Почива на стари лаври." "Това е историческа фалшификация."
Книжно турне може да промени всичко.
Ще напомним на феновете защо те обичат.
Това са исторически факти, подправени с малко повече голота.
През историята е имало много голота.
Задълбочено изследване.
Запотена почуда.
Ще открият ли Лавмор и Даш Огнената корона на царица Таха?
Присъединете се в търсенето им.
Трябва да ти кажа нещо.
Има много хора.
Знам колко мразиш тези неща.
Затова поканих Алън за срещата с читателите.
Какво? - И до края на книжното турне.
Настоях да няма повече събития с Даш… Алън!
Той ще ме унизи. - Няма да те унизи.
Благодаря, много сте добър.
Дай да ти помогна.
Той е самоходна реклама на душ гел. Лъщи като тиган на месечина.
Няма случай ризата му да не е отлетяла.
Ще ти се. - Той вече е тук.
Дръж се като голямо момиче и отивай.
Помни: без мръщене, сложни думи и скучни академизми.
Да! Само така!
Да, фенове на Лавмор!
Изключително се вълнувам да ви представя
отличената с награди писателка Лорета Сейдж!
Не мога, Бет. Не съм готова. - Шегуваш ли се?
С теб съм. Ще се справиш. Дай на хората, каквото искат.
Те не искат мен. - Излизай веднага!
Здравейте, как сте? Радвам се да ви видя. Благодаря.
Точно така, седни.
Седни удобно.
Запази равновесие.
А сега - мигът, който всички очаквахте.
Най-сексапилният
и най-влиятелен герой на цяло едно поколение.
Малко е прекалено.
Неговата 20-а корица с Анджела Лавмор…
Даш Макмаън!
Божичко, Даш!
Поклони се. - Вече го направих.
Тогава още веднъж. Държа те.
Репетирали ли сте го?
Обожавам химията между вас и трябва да призная…
Обожавам тази книга.
Благодаря.
Внимание, спойлер.
Беше много смело решение да не влязат в гробницата.
Каква е идеята тук?
За мен тази книга е много специална.
Не знам как да изразя колко е важно за мен,
че Лорета, тази изключителна писателка,
нарече книгата на мен -
"Изгубеният град на Даш".
"Изгубения град на Ди".
Но "Ди" не означава Даш.
Не идва ли от "дедовия"? - Не.
Идва от името на древното племе дапкагио-дисфем-ика.
Европейските колонизатори не можели да го произнасят.
Никой не се интересува от това.
Затова го съкратили.
Колко интересно.
Да дадем ли думата на публиката?
Насам, хубавецо! - Да.
Даш, кой е любимият ти романтичен момент?
Аз бих искал да науча кой е любимият романтичен момент на Лорета.
Пикантно.
Тъй като съм сапиосексуална…
Онова със змиите ли?
Не. Това е, когато някой намира интелекта,
или интелигентността, за много секси.
И аз така. - Сериозно?
Даш! Разкъсай си ризата!
Днес няма да го правим. Тук сме заради книгата на Лорета.
Имаме ли въпроси към Лорета?
Да, госпожице с любознателен вид? Какво искате да ме попитате?
Ще разкъсаш ли ризата на Даш?
Не, няма да го правим пак. Съжалявам.
Разкъсай я! Разкъсай я!
Разбира се. Дадено.
Наистина ли се случва?
Не е нужно да го правиш.
Трябва да угодим на хората.
Дами и господа, наслаждавайте се.
Защото "Изгубеният град на Ди" е последното приключение на Даш.
Ако изобщо има следваща книга,
тя ще започва с трагичната новина
за неговата преждевременна смърт.
Извинявай.
Смартчасовникът ми. - Недей.
Не дърпай.
Спокойно, стой така.
Не, така я дърпаш.
Ще ми отпориш перуката. Недей…
Божичко.
Много съжалявам.
Ужасно съжалявам.
Съжалявам!
Ти си лоша!
Останете за конкурса с костюми в 18 ч.
"Ако изобщо има следваща книга"?
Вложих всичко в това турне, разбираш ли?
Не мисля, че мога да родя ново приключение с Даш и Лавмор.
Как умира Даш?
Змиите ли? - Не.
Трябва да се погрижа за нещо.
След 10 минути имате интервю в съседната стая.
Направете ми услуга. Дръжте се като възрастни и отидете сами.
Много благодаря.
От инфекция ли умира?
Инфекция е! Знаех си!
Разбирам,
ако ти трябва почивка,
но не можеш просто да ме убиеш.
Съжалявам, че трябва да попитам, но нали съзнаваш, че не си Даш?
Даш е измислен от мен герой.
Даш?
Благодаря. - Аз благодаря.
Лорета, натам е. - Аз мисля, че е насам.
Не виждаш ли, че Даш е важен за хората?
Важен е за теб. - Не за мен.
И за мен. Но също и за хората.
Ами Бет? - Нищо й няма на Бет.
Ще си намери куп нови млади писатели, кипящи от велики идеи.
Ти ще преминеш с достойнство в следващия етап от кариерата си с риза,
аз ще бъда оставена на мира
и всички ще са щастливи.
Не, насам е.
Бет казва, че не излизаш от къщи.
Това не ми изглежда щастливо.
Трябва да излизаш, да трупаш нови преживявания.
Вече съм препълнена. Стига ми толкова.
Защо искаш да си кукуваш вкъщи, щом можеш да видиш света?
Може да посетиш Древна Гърция.
Как бих могла да посетя Древна Гърция?
Ясно, страх те е да летиш. - Не.
Древна Гърция е в миналото.
Също като Даш.
Знаеш ли кой още е заседнал в миналото? Ти.
Боиш се от нараняване и си спряла да живееш.
Ти си като човешка мумия.
Не исках да…
Мумиите са човешки.
Да му се… По дяволите.
Много съжалявам. Ще почистя. Не съм замърсител, уверявам ви.
Бихте ли ми повикали кола?
Благодаря.
Докарай колата.
Това шини ли са?
Около нея дрънкам само глупости.
Притеснявам се. Щом тя отвори уста,
оттам излиза красива енциклопедия, а аз никога не казвам…
Знаеш ли, че иска да ме убие?
Може ли само да взема доматите?
Прав си. Прав си.
Трябва да се извиня. Благодаря.
Много ми помогна. - Моля.
Лорета Сейдж. Да.
Здрасти.
Не съм поръчвала "Юбер".
Някой иска да се срещне с вас. После ще ви върнем.
Лорета!
Лорета?
За Лорета ли? - Да.
Карай след джипа. - Не.
Моля те! - Не.
Вече не се хващам да помагам на непознати красавци.
Това да не е "Твърде лично"? Отвлечена ли съм?
Да не са ме продали вече?
На него ли съм продадена?
О, не. Уплашихте ли се?
Казах да не я плашите.
Съжалявам за обстановката.
Току-що кацнах и бързах да се срещна с вас.
Нямах време да пооправя тук.
Четох, че обичате сирене, затова взех от всичките.
Вие ли все ми искате снимка на стъпалата ми?
Не.
Обещавам, че ще ви покажа нещо, което много ще ви зарадва.
Но първо нека ви представя загадъчния размирник пред вас.
Казвам се Абигейл Феърфакс.
Абигейл? - Неутрално име като Лесли и Бевърли.
Да не сте Абигейл Феърфакс от фамилията медийни магнати?
Не поехте ли наскоро компанията?
Не, това беше брат ми Лесли. Много се гордеем с него.
Има защо. На такава млада възраст…
Твърде млада според някои.
Но този свят никога не ме е вълнувал.
Моите страсти, както може би знаете,
се коренят в скритите неща,
неща, които трудно могат да бъдат притежавани.
Някои биха ме нарекли колекционер.
Но една конкретна обсебеност
винаги ме е държала в плен.
Огнената корона
с нейните рукнали червени диаманти.
Това да не е скрита камера?
Представете си изненадата ми, когато в новата ви книга
сред страниците с мокри блянове съзрях нещо…
Боже! - …наистина величаво.
Сега вече разбирам.
Божичко, наистина помислих, че сте ме отвлекли.
Това е маркетинг, нали? Бет го е устроила.
Беше адски добро. Направо изумително.
Ти с този пистолет и мустаци
и с това "По-добре се качете".
Боже мой.
И ти с това облекло в камуфлажни цветове.
Археолозите в книгата ви правеха истински преводи от мъртъв език.
Нещо, което никой друг не е успял.
Никой друг не е опитал.
Нали така? Права ли съм?
Освен вас, нали?
Освен мен!
Оказва се,
че Лорета Сейдж, като млада колежанка, е писала дисертация
за мъртвия език на племето Ди с бъдещия си съпруг
и е мечтаела да открие гроба на Каламан и Огнената корона.
Жалко, че след смъртта му сте се отказали.
Но това означава,
че ми оставате само вие.
Оставам ви - за какво?
И така…
Какво е това?
Смятам, че посочва местонахождението на гробницата на Каламан,
в която са погребани Таха и безценната й корона.
Дори да е автентична,
все пак ще трябва да разкриете цял град,
който никой досега не е открил.
Открих го.
В Атлантическия океан на забравеното островче Исла Хундида.
Не намерих само мястото за вечен покой на Каламан.
Този пергамент е единствената диря, която открихме сред руините.
Трябва ми някой да разгадае тези символи.
Нуждая се от вас.
Ами… - Г-це Сейдж,
със сигурност не желаете историята ви да свърши така.
Мечтите и на двама ни бяха разбити от лош късмет.
В моя случай - от брат подмазвач.
Това е шансът ни да им покажем.
Елате с мен на острова.
Преведете тези символи и ми помогнете да открия Огнената корона.
Само посочете цената си.
С цялото ми уважение, ще откажа.
Признавам, че съм разочарован.
Но разбирам как се чувствате.
Нека поне да ви закараме.
Не, благодаря. Ще си повикам такси и…
Струва ми се, че не ме слушате. Спешно е.
От полицията казаха,
че ще пуснат джипа за издирване,
но първо трябва да минат 24 часа. - Що за глупост?
Ами ФБР, ЦРУ? - Насочиха ме към полицията.
Спокойно, Лорета е добре.
В колежа беше изчезнала моя приятелка.
Всички бяха откачили,
а тя се оказа в колата си.
Беше мъртва, но все пак я намерихме.
Може да наемем частен детектив
или частна охрана, или…
Или спецотряд като по филмите.
Кой се занимава с това? Бивши военни, нали?
Мисля, че знам кой ще помогне.
Ходих на медитационен ритрийт и там имаше един треньор.
Да го бяхте видели как медитира.
Той е бивш морски тюлен.
Треньор е на специални части. Как се казваше…
Да, Джак Тренер.
Треньор на име Джак Тренер?
Така си записвам хората. "Джанис Майка".
"Лари Брава", "Стейси Анал".
Той с това се занимава, намира хора.
Ако някой може да помогне, това е той.
Джак Тренер. - Наистина се казва така.
Здрасти, аз съм Алън от "Докосване на вътрешното аз".
Медитационният ритрийт.
Отвлякоха нашата приятелка Лорета
и никой не иска да помогне.
От колко време я няма?
Около два часа.
Кой се обажда?
Аз съм Бет. Казвам се Бет.
Също и Алисън, сър.
У нея има ли устройства с включен WiFi?
Има телефон, нали? - Не, той е у мен.
Има смартчасовник, с който отпра перуката ми.
Това как стана? Все едно. Отворете телефона й.
От приложението изберете
"Намери моя смартчасовник".
Толкова си добър. Затова ти се обадихме.
"Очаквай трудното, като се справяш с лесното."
Това на Опра ли е, или на Дийпак? - Лао Дзъ, "Дао Дъ Дзин".
Боже мой.
В Атлантическия океан е.
И е в самолет? - Как разбра?
Тя не плува толкова бързо.
Едва ли е отвличане за откуп.
Вероятно е нещо в стил "Игрите на глада".
Кървав лов, устроен в тъмната мрежа.
Лоша работа. Трябва да се действа.
Как ще ви платим? - В криптовалута през Cash App.
Връщам я до 48 часа или втората поръчка е безплатна.
Колко хора се нуждаят от спасяване?
Много са, вярвай ми.
Искам телефона й. - Ще ти го донеса.
Кажи ми къде ще кацне. Ще се видим там, Алън.
Здрасти.
Къде съм?
В моя самолет.
Хубав е, нали?
Седалките са от кожа на лама.
Аз слизам от самолета.
Освободи ме!
Това е предпазният колан.
Упои ли ме? Това прави ли се?
Неслучайно е класика.
Чувствам се като пияна.
Ще ти мине. Съжалявам.
Не можех да чакам да размислиш.
Времето работи срещу нас.
Вулканът, около който разкопаваме, страда от лошо храносмилане.
Безпокои ме, че като изригне,
ще унищожи останките на Изгубения град.
Краката не ме слушат.
Това е последният ни шанс да открием гробницата и короната.
Божичко.
Спокойно, това е финалното спускане.
Но това е началото на най-голямото ти приключение.
Добре дошла в Изгубения град.
Как го намери?
Градът е построен върху купол от лава.
Вулканът се активира, куполът се изпълва с лава
и потъналите неща излизат на повърхността.
Ди се е разкрил сам.
Целият град ли? - Не. Само върхът.
Щом научих за руините, купих мястото.
Площадката ли? - Не, острова.
Южната половина. Цената беше добра заради лавата.
Правим разкопки от една година.
Човек не отвлича писателката още първия ден.
Поне така казват.
На Рафи не му харесва. Нали така, Рафи?
Казва, че поругаваме наследството му.
Но на острова няма много възможности за работа, нали?
Просяците не подбират.
Май дотук бяхме с тънките мезета.
Моля те. Не съм чудовище.
Само кажи какво искаш.
Оставете й едната ръка свободна. Има да превежда.
И после какво?
Лорета, много ми се иска да се убедиш
колко вълнуваща е тази възможност.
Смятам, че текстът описва точното местонахождение на гробницата.
Това е логографска система.
Като клинописа и йероглифите.
Ако има други документи, с които да сравня…
Уви, не.
Намерихме някакви драскулки край един водопад,
но са безполезни
рисунки на жени.
Виж, и на мен ми се иска твоят покоен съпруг археолог
да беше тук да помогне, но го няма.
Време е да блеснеш, писателко на секс книжки.
Ще дойдат за мен.
Кой по-точно?
Всичките ти котки?
Нямам котки.
Това е дори още по-тъжно.
Имам хамстер, задник!
Имаш хамстерски задник?
Не казах това… Все едно.
Сигурно брат ти не е трябвало да отвлича никого!
Радвам се да те видя.
Телефонът. - Да.
Какво?
Мислех си, че бих могъл да дойда с теб.
Защо? - Да помагам.
Мога да оказвам първа помощ, имам познания по карате и кросфит.
Добре, слушай!
Аз съм виновен.
Не за самото отвличане, но…
Казах й някои кофти неща и съжалявам.
Искам да й се реванширам.
Нарекох я човешка мумия.
Мумиите са човешки.
Вече съм наясно.
Така е.
Моля те.
Виж, Алън. Не мога да отговарям за теб.
Добре. Става.
Искам да стоиш в колата. - Добре.
В колата. - В колата.
През цялото време. - През цялото ли?
През цялото.
Тази е.
Сериозно? Това ли използват тюлените?
"Само глупак избира кон по цвета."
Ясно. "Дао Дъ Дзин"?
Не, пишеше го в офиса за коли под наем.
Благодаря.
Какво?
Надявах се да закусваш с мен,
но явно имаш още работа.
Момент, момент.
Чакай.
Струва ми се, че тук пише
"покой" или "почива".
Става: "Каламан и съкровището му".
После липсват парченца, следва "покой" или "почива"
и после нещо за "сълзи".
Къде почива?
Не пише къде.
Г-це Сейдж, постарайте се повече.
Другия път не отвличай писателка на розови романи.
Едва ли е толкова трудно!
Не търсим гроба на някой бедняк,
а монумента на велик мъж!
Каламан бил амбициозен, могъщ.
Пръв построил град в Атлантическия океан.
Взорът на поданиците му е бил обърнат към него.
Трябва да е имал пирамида, зикурат, кула за неговата Огнена корона.
Искам само да науча къде е.
Не знам дали помниш, но каза само да го преведа.
Е, преведох го.
Преведи го пак.
Някой ден ще се смеем на това.
Какво приключение само.
Трябва да дойда с теб. За подкрепление и внушителност.
И това е доста внушително.
Имаш си природа и радио.
Прав си, но за мен е много важно
тя да знае, че съм дошъл да я спася.
Защо? Харесваш ли я?
Не, просто донесох снакс и други неща.
Става кисела, като е гладна. Пада й кръвното.
Разбирам я. Аз ям по пет пъти на ден.
Правиш ли кето? Така изглеждаш.
Не. - Ясно. Не ти и трябва.
Какво има?
Искам тя да не ме възприема само като коричен модел.
Алън, ти си много повече. Ти си моят помощник.
Тогава нека поне аз да я сложа в колата и да кажа:
"Шшт, вече си в безопасност."
Разбира се. Много ще й хареса.
Тръгваш ли вече? Започваш мисията ли? Добре.
Заспивай.
Алън. - Какво?
Предаваш доверието ми.
Мога да помогна. Позволи ми.
Не се отдалечавай и стой жив.
Здрасти.
Заспивай.
Държа главата му.
Какво да я правя? Ще я пусна лекичко.
Не.
Хей, недей!
Не, не!
Да!
Екипна работа, да!
Браво за старанието, но той си беше в безсъзнание.
Вече бях замахнал.
Само не го прави, докато аз…
Здрасти.
На седем часа!
Тренер, той не спи!
Не ставай.
Справяш се добре. - Благодаря.
Къде отиваш?
Какво?
Лорета Сейдж?
Да.
Ще те измъкна оттук.
Защо си толкова хубав? - Баща ми четеше прогнозата.
Алън?
Какво правиш тук?
Междувпрочем, дойдох да те спася.
Май искаше да каже "впрочем". - Да.
Защо я спасяваш там? Мисля, че там си е добре.
Остави, не вземай нищо. Иначе ще ни преследват.
Защо продължаваш с това?
Щях да се справя с този.
Това вече е гадно и напълно излишно.
Само исках да му отпера един.
Ще може ли да ме освободиш от стола?
Няма време. - Няма време ли?
А за бъбрене имаше.
Трябва да тръгваме.
Да вървим!
Какви са тези експлозии?
Държа!
Добре.
Шшт.
Вече си в безопасност.
Вие…
Как така си толкова спокоен?
Това беше моя реплика. - Така.
Това рейки ли е?
Лекуваш ли ме? - Така мисля.
Лао Дзъ казва: "Пред спокойния ум…"
"Цялата Вселена се предава."
И аз знам подходящи цитати.
Ин омниа паратус.
"Готов за всичко."
Хайде да не се гледате разнежено,
сякаш вие се влюбвате, а мен ме няма тук.
Кой си ти?
Човек, който си върши работата.
Сега тя е да измъкна тази прекрасна дама…
Боже.
Какво става?
Добре, какво да правим?
Какво да правим сега? Не виждам.
И това не ми харесва!
Ето!
Защо хвърляш пистолет? - Ти сериозно ли?
Измъкни ме от стола. - Няма време.
Свий се! Направи нещо от Кегел!
Какво е това според теб?
Не съм вътре! Още не съм!
Влез още. - Стига! Спри!
Качвай се бързо! Пали!
Мръдни крак.
Кой? - И двата! Премести ги!
Напред, напред! Тръгвам!
Така. Добре! - Карай!
Шшт, вече си в безопасност.
- Не, не съм.
О, не! Кървя ли?
Не мисля, че кръвта е твоя. - Това е много кръв.
Да му се не види!
Това мозъкът му ли е? - Какво?
Май мозъкът му е по лицето ми!
Определено е мозък и е в устата ми. Вкусвам мислите му!
Гледай пътя.
Той обичаше да учи хората.
Какви ги говориш? - Обичаше ме.
Карай малко по-вляво.
Махам я. Махам я.
Внимавай!
Видя ли…
Не.
О, не.
Алън?
Майчице. Добре ли си?
Можеш ли да ме измъкнеш?
Да. Добре.
Ти излетя от колата. - Да. Наистина.
Държа те.
Ще ме измъкнеш ли от стола? Измъкни ме.
Права си.
Това пиличка за нокти ли е?
Разкъсай ги. - Ще стане.
И ако пак ти подхвърля пистолет, вместо да се пазиш, го хвани.
Може този път да кажеш: "Алън, дръж!"
И то преди да го хвърлиш.
"Ето" е синоним на "дръж".
Изобщо не е вярно. - В разговорната реч е.
Казваш "ето" и подхвърляш тениска или химикалка.
Можеше да кажеш: "Хей! Дръж! Пистолет!"
Бих хванал всичко, което хвърлиш и кажеш "дръж".
Ще го хвана, защото си казала.
И тогава щяхме да имаме пистолет.
Това е.
Внимателно. - Трябва да повикаме…
Внимателно.
Викаме помощ, отиваме на летището и се махаме.
Аз ще карам. - Добре.
Добре, да повикаме помощ.
Къде ти е телефонът?
Добре…
Дано сте ги хванали. - Отстрелях русия.
Лорета.
Какво си въобразяваш?
Убили сте единия, но партньорът му още е с нея.
Очевидно е умел, изключително добре обучен
и крайно опасен.
Значи г-ца Сейдж е казала, че си тръгва от събитието,
после се е качила в кола и си е тръгнала?
Звъняхте ли й? - Телефонът не е у нея.
Откраднат. - Не казах това.
Къде ми е лупата?
Ще занимаваш ли баба?
Не искам да се разстрои заради Лорета.
Какво за Лорета? - Нищо. Замина на екскурзия.
Браво.
Тя имаше нужда да излезе малко от къщи.
Вижте какво, телефонът на Лорета не е откраднат. Аз го взех.
Дадох го на Алън, а той - на тренера. Джак Тренер.
Така засякохме смартчасовника й.
Кой е Алън? - Даш.
Кой е той? - Героят на всичките й книги.
Бабо.
Ах, ти, палавнице.
Ела оттатък да ми разкажеш как си оцеляла във войната.
Хайде, ела. Извинявай. Ще бъде забавно.
Лорета Сейдж изчезна.
Според смартчасовника й е отлетяла
на някакъв непознат остров.
Трябва да направите нещо.
Иначе ще го направя аз и това ще ви злепостави.
Това е извън правомощията ни.
Трябва да се обадите на ФБР.
Ясно.
Във ФБР кажете някоя добра дума за мен.
За мен. - За нас.
Какво, колата ли ще сглобяваш?
Ами… Бихме могли да…
Къде каза, че е телефонът?
Отпред в жабката.
Къде? - Отпред в жабката.
Божичко.
Без телефон, без кола. Свършено е с нас.
Ето. - Какво е това?
Боти за джунглата.
Не са туристически, но…
С тези токчета краката ти сигурно са се подбили.
Само това намерихме. На Алисън са.
Ясно. Благодаря ти.
Взех ти и сирене.
Майчице. - Трябва да се хидратираш.
Благодаря! - Нямаха стъклени шишета.
Ще го пазим за рециклиране.
Сега трябва да намерим телефон, да се обадим на властите
и да чакаме да ни спасят.
Това е спасяването.
Никой друг няма да дойде.
Моля? - Аз дойдох да те спася.
Щях да дойда сам, но реших да взема и Тренер.
Мир на душата му.
Трябва да стигнем до летището. Виждаш ли този път?
Ще минем напряко през джунглата и ще излезем на него.
"Напряко през джунглата" ли?
Да. - Виждаш ли ни?
Ние не сме Даш и Лавмор,
а Лорета и Алън.
Джунглата яде такива като нас.
Освен това трябва да пазя гащеризона. Затова оставаме тук.
Няма да стоим тук.
Ще прекосим джунглата,
ще стигнем летището и ще намерим телефон,
за да си поръчаш торта.
И да я изям ли?
Щом искаш да я ядеш, добре. Да тръгваме.
Няма какво друго да я правя. - Не и аз.
Не знам за вас, но ние я ядем.
Може да я подариш на някого.
Който също ще я изяде.
Тортата се яде.
Някои изскачат от торти, а не ги ядат.
Господи.
Защо те отвлякоха? Нещо като "Твърде лично" ли беше?
Благодаря ти.
И аз така помислих, но беше наследникът на Феърфакс.
Бевърли? - Не, по-големият.
Онзи странният с видеоблога за съкровището на Монтесума.
Който искаше да вади "Титаник"?
Същият. Сега търси Огнената корона.
Истинската Огнена корона ли? Като онази от…
Значи онези руини бяха… - Изгубеният град на Ди, да.
Какво? Занасяш ли ме?
Това е като в книгата ти.
Значи преживяваме приключение на Лавмор и Даш?
Какво е това?
Ами ако Феърфакс намери короната?
Няма.
Сега накъде?
Трябва да влезем във водата.
Какво? - Ще вървим по реката.
Не си падам по водата.
Не те карам да се сношаваш с нея.
Тялото ми не понася добре водата.
А смъртта как ти понася?
Спокойно. Ще те хвана.
Мога да плувам. - Добре.
Къде отиваш? - Отсреща.
Стой във водата.
За една книга проучвах водно контрапроследяване.
Така ще изгубят следата.
Тук защо е топло? Изпика ли се?
Просто заобиколи.
Струва ми се, че…
май им се изплъзнахме.
Не беше толкова лошо.
Виж…
Не се паникьосвай. - В какъв смисъл?
Само недей. - Няма.
Не го повтаряй, паникьосвам се.
Имаш нещо на гърба.
Не!
Стига си крещял. - Какво е?
Какво е това?
Ти имаш ли? - Не.
Защо нямаш?
Може гащеризонът да ги е уплашил.
Махни ги. - Божичко.
Не мога да пипам тези кървави пихтии.
Опитай да се отърсиш.
Просто хващаш и хвърляш.
Ти ги хвани! - Опитай да ги изтръскаш.
Изтръскай ги. - Махни ги!
Гадно ми е да ги пипам! Причерня ми.
Тези неща изсмукват душата ми. - Стига, спри.
Не издавай този звук.
Колко са?
Не са много.
Чувствам ги като много.
Боже мили! - Защо се молиш?
Толкова ли е зле? Едва ли е много зле. Колко са?
Не е кой знае какво.
Ще ме изсмучат до дупка.
Не говори. Трябва да коленича. Стой така.
Усещам ги как смучат.
Накрая от мен ще остане един съсухрен кожен мях.
Не казвай на татко, че съм умрял така.
Кажи му, че съм се бил с анаконда или нещо подобно.
Аз съм като кърваво сокче, което те изсмукват.
Защо всичките са на дупето ми?
Все едно махам аншоа от салата "Цезар".
Не е толкова зле. - Аншоа ли?
Какво се сети за храна?
Намери царицата майка и да приключваме.
Всичко е наред. Трябва да те огледам и отпред.
Не мога да гледам.
Зле ли е?
Леле. - Какво има? Кажи ми.
Човек очаква да не е толкова…
И изведнъж той е там и…
Изпитваш вълнение… - Какво?
Вълнувам се заради всички хора. - Защо се вълнуваш?
Човек се пита,
обаче не знае, нали така?
Не знае, докато изведнъж не узнае.
И вече знае нещо, което преди не се е знаело.
Имам ли пиявици, или не?
Твоят храбър воин си виси в спокойно усамотение.
Какво?
Всичко е наред, нямаш.
Бяхме толкова смели. Защо се бяха налепили по задника ми?
Каква беше тази песен?
Една песен, която някога ми пееше баба.
"Ако изсмучеш живота от острова,
островът ще изсмуче теб."
Баба ти е пяла за изсмукване от остров?
Преводът не е много точен.
Има ли синдром на фантомната пиявица?
Нали не снасят яйца?
Царица Таха?
"Цар Каламан и съкровището му почиват…
в кладенеца на безкрайните сълзи."
"В кладенеца на безкрайните сълзи."
Какво означава?
Изкара ми акъла.
Къде изчезна?
Какво е това?
Не съм сигурна. Може да са се събирали тук.
Представяш ли си да си точно тук,
точно на това място в онова време?
Какви истории са разказвали…
Толкова история се е случила тук.
Притиснаха ни.
Трябва да се изкатерим.
Не виждаш ли, че съм с лъскава усмирителна риза?
Пътят е само нагоре. Да тръгваме.
Вече съм стара за това.
Не си. Ти си красива.
Не казах, че не съм красива, а че съм стара за това.
Моето умение е да седя и да мисля, и да ям, когато не мога да мисля.
Можеше да обуеш по-свестни обувки.
Ти ми донесе обувките.
Не се чувствам добре.
Не мога повече.
Ще се справиш, хайде.
Мислиш си, че си в безопасност,
но трябва да продължиш.
Не, не мога.
Надушваш ли? - Какво?
Хищник ли? Или спускащ се огън?
Вдъхни по-дълбоко.
Нищо не надушвам!
Поеми си дълбоко дъх.
Добре.
Браво. - Добре.
Благодаря. Добре ме изигра. - Така е.
Ще ти помогна мъничко, става ли?
Едно, две, три. - Какво правиш?
Махай се оттам.
Не се стягай. - Това е чочката ми.
Опри се на главата ми и продължавай нагоре с ръце.
Справяш се добре.
Извинявай, че боцкам. Хайде.
Дулкиус екс асперис.
Какво беше това?
Нищо.
Нещо, което с Джон си казвахме,
когато завършехме нещо голямо.
След разкопки или разчетен ръкопис.
На латински е. Означава: "По-сладко е, когато е трудно".
А как е…
Как е на латински "Лорета е жестока"?
Жестока съм, да. Изкатерих планина.
Де да можеше Бет да ни види.
Боже. Бет. - Не я мисли.
Сигурно е пратила целия флот след нас.
Ясно, искаш лично да отидеш при властите на острова.
Аз поддържам активни социалните контакти на Лорета.
Тъкмо туитнах: "Дали не ме отвлякоха?
#FML @ShawnMendes, #ShawnMendes."
Сама ли пътувате?
Да, аз съм необвързана.
Може и да се получи.
Добре! Казвайте! - Летите за Ню Йорк,
оттам - за Гвинея, където ще хванете витловка.
Какво?
Малък самолет. - И тесен.
Става, вземам билета.
Или може да се прибереш.
Трябва ни нещо запалимо. Всичко е мокро.
Какво носиш в сака?
Много неща. - Какво правиш?
Маски за лице.
Беше подаръчен комплект.
Носиш ароматизирана свещ?
Подарък ми е от мама.
Странен подарък за Деня на майката.
Тя ти прави подаръци за Деня на майката?
Масло от евкалипт и розмарин.
Как ухае само.
Добре. Ясно.
Да!
Запалих огън!
Впечатляващо е, признай. - Наистина прекрасен огън.
Кой да предположи?
Събличаш си тениската ли?
Изглежда доста неприятно.
Гърбът ти добре ли е?
Да. Затова стоя далеч от вода.
Тялото ми се превръща в лице на осмокласник.
Нямаш ли някакво мазило?
Да, имам. Всъщност имах.
Беше в едно шишенце.
Това е било. Съжалявам.
Много съжалявам.
Няма нищо.
Чакай. Ела насам.
Ела. Седни.
Сядай. - Тук ли?
Да.
Добре.
Не е нужно да го пипаш.
Вече пипах онези напращели неща.
Говорех за пиявиците.
Може да почувстваш хлад.
Извинявай.
Съжалявам.
Може би така трябва да умре Даш.
От ужасна екзема. Толкова е секси.
Може и да се получи.
Така ли?
Добре тогава…
Как би го написала?
Така…
"Сгрени от ароматния огън…"
Силно начало.
"…ръцете на Лавмор изследваха
изпъкналите контури
на тялото на Даш.
Познатият терен…
ставаше все по-вълнуващ и непознат
с всяко алено ръбче."
И това…
не я е отблъснало?
Не.
"Защото с всяка изпъкналост
Лавмор откриваше нова буква от езика,
който говореха само техните тела."
И какво са си казали телата им?
"Вземи ме…
Вземи ме…
Вземи ме."
Така как е?
Добро е.
Питах за гърба ти. - Добре е.
Сигурен ли си? - Да.
И аз говорех за гърба си. Ето там.
Нещата са тук.
Студено ми е. Смятам да полегна.
Добре. - Ти как си?
Огън съм… Добре съм.
Не съм "огън". Добре ми е край огъня.
Добре тогава.
Ти си решаваш, но ако ти е хладно,
бихме могли да се поберем, стига да искаш.
И двамата ли?
Само ако искаш. - Това звучи…
Добре. Как да…
Влез първо ти и… - Не, ти влез.
В случая първа трябва да е дамата.
Ще държим ръце навън и ще лежим гърбом.
Ръцете навън и гърбом.
Какво да правя? - Седни.
Първо аз ли? Добре.
Много си тежък. Ще го преобърнеш.
Внимателно. Чакай, не съм вътре.
Защо ме притиска така?
Раздвижи се малко.
Не мога да дишам. - Как си?
Лицето ми.
Добре.
Ръцете навън и гърбом.
Добре.
Браво!
Хайде.
Хайде, да ви чуя!
Нека да аплодираме Лорета!
Тя си го заслужи!
Застаряла отшелница ви остави в джунглата с пръст в уста.
Браво на Лорета.
Стига, шефе, умират хора.
Не отидохме ли твърде далеч?
Заслужава ли си?
На прага съм да постигна непостижимото.
Нещо изключително, което никоя нация,
никой император или братя подмазвачи не са постигали.
Легендарната Огнена корона.
Така че, да.
Определено си заслужава.
Извинете!
Господине, трябва да се прехвърля.
Няма да има полет.
Пилотът е болен. Елате утре.
Не мога утре, трябва да летя днес.
Тази вечер трябва да бъда на остров Исла Хундида.
Положението е напечено.
Елате утре.
Госпожице? - Да?
Случайно дочух, че обичате печено.
Това е малко странно,
но аз също обичам.
Какво? - И аз обичам печено.
Дали бихте приели,
знам ли… - Не, "положението е напечено".
Довечера трябва да съм на острова.
Да.
Сериозно нещо. - Изключително.
Струва ми се, че мога да помогна.
Имам товарен самолет.
Щом доставя стоката, ще ви оставя на вашия остров.
Ще ви питам нещо и искам истината.
Убивали ли сте човек?
Не!
Не знам дали да ви вярвам, но знайте едно.
Ако ви хрумне да ме убивате, кълна се, аз ще ви убия първа.
Удоволствието е мое.
Странен сте. Да вървим.
"Цар Каламан и съкровището му почиват в кладенеца
на безкрайните сълзи."
Какво е това?
Просто нещо. Не е…
Не е каквото си мислиш.
Не е парченцето от пергамента на Феърфакс?
Добре. Това, което си мислиш, е.
Лорета, мислех те за по-умна.
Сега Феърфакс ще ни преследва докрай.
Какво си въобразяваше?
Вулкан може да погребе гробницата, преди дори да я видим,
преди да запазим паметта й.
Това… - Извинявай, това ли правим?
Не знаех. Кога щеше да ми кажеш?
Защо да ти казвам?
Заедно сме в това. Дойдох да те спася.
Нали знаеш, че не си Даш?
Не спасяваш хора, възседнал бял кон.
Ти се пръскаш с бронзант и стоиш пред машини за вятър,
и това ти стига.
Откъде можеш да знаеш какво представлявам?
Познавам те. Ти си като отворена книга, Алън.
Тогава кой съм? - Сериозно?
Да.
Добре…
Ти си кралят на бала, дошъл да работи като модел в Ел Ей,
защото в затънтеното си градче никога нямало да станеш звезда.
Един ден жена, неуспяла да издаде книга
за испанската колонизация, написва розов роман
и по случайност избира теб за корицата.
За твой и неин късмет романите пожънват бурен успех.
Тя продължава да бълва плява, а ти - да позираш.
Никой от нас не става това, за което е мечтал.
И един ден двамата загиваме в джунглата
на някой от островите, за които съм писала преди много години.
Нали?
Всъщност съм от Сарасота.
Не е затънтено.
Живеех там с майка си и двете си сестри.
И, да.
Започнах да се снимам, за да се измъкна.
Не се сетих за друга работа, с която да стигна до всички места,
където мечтаех да отида.
Така стигнах до Лос Анджелис
и позирах за корицата на твоя розов роман.
Така се притеснявах приятелите ми да не ме видят
с онази перука на корицата,
че ги избягвах месеци наред.
Един ден
вървях към къщи,
когато една жена извика "Даш!"
Изтича към мен и беше толкова щастлива.
Казах си: "Как може да се срамувам
от нещо, което прави другите толкова щастливи?"
Лорета, прави каквото искаш.
Щом не ти се пише вече, недей.
Но не принизявай читателите си, наричайки работата си плява.
Не е честно към тях.
Знаеш ли каква е иронията?
Мислех, че точно ти не би съдила за книгата по корицата.
Съдя за книгата по модела на корицата й.
Алън?
Алън!
Двама са.
Лорета! Тук съм! - Алън!
Мотори и оръжие, мотори и оръжие!
Насам!
Спрете да стреляте!
Върни им пергамента! - Не мога!
Всъщност можеш. Казваш "ето" и им го хвърляш.
И те с радост ще ни пуснат да си ходим.
Как все ни намират?
Ти си самоходно диско кълбо. - Трябва ни план.
Имам идея.
Изкопаваме яма и викваме:
"Тук сме!" Можеш ли да имитираш птица?
Не, имам план. - Моля те, сега мисля.
Но аз имам план. - Моля те, остави ме да помисля за…
Я чакай, те стрелят по теб. - Затова се крием.
Не, те стрелят само по теб.
Не стрелят по мен. Мозъкът ми е ценен за тях.
Понякога май не се чуваш какви ги говориш.
Ще те защитя с тяло. - Няма да стане.
Аз трябва да те защитя. - Защото съм жена? Това е сексизъм.
Едва ли ползването на жени като щитове
е промяната, за която пише Глория Зайнфелд.
Глория Стайнъм?
Все тая. Да, тя също. Обясни ми сексизма като мъж.
Аз съм жена, не мога да обяснявам като мъж.
Аз съм феминист и смятам, че жените могат това, което и мъжете.
Трябва да стоим тук, докато се уморят.
Ще чуеш ли плана ми? - Алън!
Този път не можеш да се измъкнеш, като разкъсаш риза.
Не моята риза.
Три!
Да!
По друг начин си го представях.
Исках само да ги спрем.
Дали не беше заради вятъра?
Не, май бяхме ние. Ние го направихме.
Устроихме засада на единия, обаче…
Искахме само да го спрем. Другият можеше да се отмести.
Така че той си е виновен.
Дори да не бяхме тук, пак можеше да се случи.
Защо ти е да спираш до пропаст?
Бяха с каски, може би са…
Телата им нямаха каски.
Останали са само главите.
Караха безразсъдно, нали?
На мотор трябва да се внимава.
Не се кара така.
Може да са добре.
По-скоро не са, но все едно.
Всичко е наред. Станалото - станало. Да вървим.
Ще го кърпиш ли? - Под наем е.
Виж ме само. - Добре.
Какво повече да направя?
Вече направи достатъчно, Бет.
Горкичкото ми сладко бабче изгуби зрението си.
Премиерата на книгата е пълен крах, а заложих всичко на нея.
Вероятно съм разорена.
Но по-важното е, че изгубих писател.
Кой губи писател?
Бет, напомняш ми на моята приятелка Ранди.
Вечно се грижи за другите
и дори не помисля за себе си.
Нали така, Ранди?
Тя е моят психотерапевт.
L-O-L - "гръмогласен смях".
Щом се погрижиш за дружката си,
искаш ли да отидем на плаж?
Какво? - Имам поръчка за Хаваите.
Тя може и да не идва с нас.
Добре де! Може да дойдеш!
Забавна е.
Нека те питам нещо.
Докато седим и си бъбрим, кой пилотира?
Автопилот. - Моля?
Отивай в кокпита и пилотирай самолета.
Добре.
Отивам да приземя самолета.
Добре.
Вземи козата. Моля те, вземи я.
Тя е в почивка. Приятен полет!
Здрасти.
Един англичанин дойде и на практика я отвлече.
Свързахте се с Бет. Оставете съобщение и ще ви се обадя.
Здрасти, Бет.
Аз съм.
Жива съм!
Слушай…
Съжалявам, че провалих турнето.
Просто се страхувах и…
бях егоист.
Алън идва. Ще ти звънна пак.
Полицията издирва Феърфакс,
а докато сме тук, ще ни осигурят защита.
Казаха ли колко ще останем тук?
Довечера ще се опитат да ни качат на витловка.
Гостилницата не е лоша.
Може да се изкъпем и да се преоблечем.
Става.
Ами добре.
Хайде.
Танцувай с мъжа си.
Той не ми е мъж.
Няма нищо. - Танцувай с него.
Не й се танцува. Няма подходящи обувки.
Всъщност тези обувки стават само за това.
Не е нужно да го правиш.
Няма проблем.
Така ли?
Какво ли пее?
Това е фолклорна песен.
Любовна песен за жена,
чийто любим умира и тя не иска да го остави.
Затова ляга до него и отказва да стане.
Сигурно е страшно.
Да се изправиш пред бъдеще без човека, с когото си го искал.
Какво беше това?
Извинете. Последният стих, който изпяхте.
"Киен йора хунто а ми"?
"Островът ще плаче за мен в кладенеца на безкрайните сълзи."
Какъв е този кладенец? Съществува ли, или…
Карстова дупка.
Благодаря ви.
Ела, хайде. - Какво има?
На пергамента пишеше:
"Цар Каламан и съкровището му почиват в кладенеца на безкрайните сълзи."
Мислех, че е метафора.
Но не е.
Кладенецът на безкрайните сълзи съществува.
Това е карстова дупка.
На картата има отбелязана такава.
Мисля, че там е гробницата.
Това е по-хубаво и от книгите ти. - Какво?
Не исках да кажа това. Същото е.
Шегувам се.
- Я се виж. Искаш да отидеш.
Какво? Не. - Напротив, искаш.
Това е лудост. Аз…
Толкова сме близо, но не можем…
Не.
Това е твоята история. Как искаш да я напишеш?
Искам да знам какво има там
и че всичко това е имало смисъл.
Тогава хайде.
Ще останем още един ден и щом се съмне,
ще потърсим кладенеца.
Ами ако няма нищо? - Поне ще сме опитали.
Ами Феърфакс?
Полицията е по петите му, не се безпокой.
Това е лудост. - Да, но само се виж.
Какво?
За първи път те виждам толкова безстрашна.
И жива.
Ще им се обадя, че оставаме, и ще намеря кола.
Къде отиваш?
Вече познаваш моя приятел.
От него научих, че се каниш да се качиш на самолет,
без дори да се сбогуваш.
Казах му: "Изключено. Не и моята Лорета.
Не и когато само тя може да ме заведе до гробницата."
Не ме стискай така.
Долу ръцете от мен!
Трябва ми кола. Автомобил. Някой има ли?
Трябва ми кола. Давам часовника си.
Много е скъп. Имаш ли кола? "Булгари" е. Светещ.
И водоустойчив. - Имам мотор.
Готино, нали?
Винаги съм смятал, че в танка може да има и минибар.
Пийни.
Нещо против? - Да.
Боя се, че ти е малко сърдит.
Заради някакъв инцидент с неговите приятели?
Защо го правиш?
Искам нещо, което друг да няма.
Когато баща ми подари…
Както казвах,
когато баща ми подари империята си на моето малко братче…
Кой е този?
Да не е куклата Кен на моторетка?
Познат ми е отнякъде.
Едва ли.
Това е добре обучен професионалист,
изкован в пещите на Афганистан, Ирак,
Кувейт, Сарасота…
Невероятна кожа, никакви екземи.
И няма да спре пред нищо, докато не ме спаси!
Така че спри този космически танк,
ако не искаш да умреш като дружките му.
Той е отговорен за тяхната смърт!
Може да не е било нарочно,
но те са мъртви, така че…
Добре де, кой е той? Виждал съм го някъде.
Не, не. Той е твоят коричен модел, нали?
Знаех си, че ми е познат отнякъде.
Отивай.
И го убий находчиво.
Обичам да гледам смъртта на цепеняци.
Май все пак ще пийна.
По дяволите.
Може ли да си долея?
Добре, но… Досега ползвала ли си чаша?
Съжалявам.
Как би постъпил Джак Тренер?
Горещо е. Усещате ли колко е горещо?
На секси ли се правиш? Стига, това е неловко.
Не знаеш какъв пожар съм.
Заспивай, заспивай! Не, не, спи!
Таймаут.
Начало!
Не стреляй по нея! Нужна ми е!
Майчице!
Мръдни си крака!
Заспивай, кретен.
Отивай там! Погледни!
По-голям здравеняк?
О, не.
Какво?
Мърдай!
Не, не, не!
Хей! Влизай вътре.
Той или аз?
Това не е едно от евтините ти дамски книжлета, Лорета.
Това е истинският живот.
И ние ще го убием.
Казвай къде е гробницата.
Здравейте. Трябва да пратите хора тук.
Ето тук.
Затворено е.
Затворено ли?
Не съм спала като хората година и половина.
Година и половина.
Работя под пълна пара,
ден и нощ,
откакто отвлякоха приятелката ми.
Всичко, което искам,
е да вдигна крака
и да пийна вино, макар да съм твърде изтощена.
Искам и масаж.
Искам някой да ми размачка раменете, а също и краката,
при това едновременно.
И не ми пука дали това изобщо е възможно.
Защото работих усърдно.
Както знам, че сте работили и вие.
Затова ще ви помоля
да поработите още няколко минути.
В противен случай
моя близка приятелка и нейният коричен модел
ще загинат.
Няма откъде да се влезе!
А през пещерите?
Много е опасно!
Тогава ще внимаваме.
Хайде де!
Насам!
Имам правило да не влизам в страшни пещери.
Джулиън? - Казва се Джулиън?
Повече ми прилича на Бък или Брус.
Ти води.
Хайде, няма страшно.
По-внимателно.
Брус! Джулиън! - Джулиън. О, не!
Ами…
Нека тази смърт не е била напразно.
Напред и нагоре. - Какви ги говориш? Той…
Нали не очакваш да ходим да го вадим?
Боже.
Нищо. - Добре.
Да се върнем на лодката. Не е нужно да умират още хора.
Не, не. Усетих полъх.
Има тунел. Може да води към гробницата.
Много е малък. - Говори за себе си.
Хайде, това е като детска пързалка.
По-скоро е скален сфинктер. - Или тролски анус.
Сега ти ще минеш през ануса… дупката… тунела!
Защо тя? - Ти си нашето канарче.
Невъзможно е.
Кажи, щом преминеш.
Ако не се обадиш, Фабио ще умре.
Я чакай, аз ли съм девойката в беда?
Спокойно. Няма проблем.
Не мога. Съжалявам, не мога.
Хей. - Какво?
Надушваш ли?
Вековните прилепски изпражнения ли? Надушвам ги.
Поеми си дълбоко дъх.
Точно така.
Ще успееш, Лорета.
Май виждам изход.
Да му се не види!
Успях!
Преминах!
Ето, съвсем безопасно е.
Хайде, отивай при нея.
Минавам! Сега идвам.
Защо са я направили тук?
Как някой да отдаде почит, щом не може да я види?
Не са го правили.
Това не е монумент на мощта на Каламан.
Това е убежището на една скърбяща жена.
Таха е дошла тук, за да бъде при своя любим.
Искала е само да остане сама.
Таха не ни иска тук.
Млъквай, Рафи.
Това е вулканът.
Хайде.
Трябва да продължим.
Хайде, здравеняко.
Отвори го.
Не смущавай покоя им. - Тя ще е с короната.
Не сме дошли дотук само да ги почетем.
Не мога…
Прости ми, бабо.
Какво е това?
Това раковини ли са?
Короната е от раковини?
Къде е съкровището?
Прегърнала го е.
Мъртвеца ли имаш предвид?
Вижте.
Това е ухажването им.
Каламан търси нещо на острова.
Редки червени раковини.
В знак на любовта си й подарявал по една на ден в продължение на година.
От тях направил корона,
ярка като пламъка на любовта им.
Докато тя не приела предложението му.
Не става въпрос за накити.
Богатството на Каламан и Таха не било материално.
То било тяхната любов.
Тя била достатъчна.
Значи това е?
Толкова време и пари,
похарчени за една евтина метафора?
Всъщност е доста богата метафора. - Я да млъкваш!
Трябва да тръгваме.
Да вървим. - Не. Вие оставате тук.
Щом го намирате за толкова мило и поетично,
оставате тук да прекарате последните си мигове
в размисли над тази богата метафора.
Влизайте вътре. - Какво? Я стига.
Влез в саркофага. - Добре.
По-добре погребан жив, отколкото мъртъв.
Всъщност не е по-добре. - Жалко наистина.
Това е страхотна история.
Но няма да можеш да я разкажеш. Хайде.
Но те ще умрат.
Ти също, ако не спреш да опяваш!
Ела тук!
Няма нищо. Това не е кошмарът, който имам от 14-годишна.
Какво си се разбързал? Не сме на състезание.
Чакай! Какво правиш? Върни се!
Може да си купил острова, но сега той те притежава!
Не може да ме оставиш тук!
Рафи! Върни се!
Трябва ми лодка!
Ей, спри! Спри!
Помощ!
Един от местните открадна лодката ми!
Виждали ли сте една брюнетка с гащеризон с пайети?
Не. Да не би да е в беда?
Малко е странно.
Някога намирах подобно нещо
за много романтично.
Така ли?
Да си в саркофаг, който ще бъде залят от лава,
или да прегръщаш мъртъвци?
Да лежиш до изгубената си любов.
Както направила Таха.
Боже.
О, боже.
Съжалявам.
Съжалявам, че не можах да те спася.
Съжалявам, че не можах да съм Даш.
Прав си.
Ти нямаш нищо общо с Даш.
Не пристигна на бял кон да ме спасиш.
Ти пристигна с взет назаем скутер с пробит ауспух.
Да.
Не бих могла да измисля такъв Даш като теб.
Защото никога не съм познавала
Даш като Алън.
Така се боях животът да не ме нарани отново,
че спрях да живея,
не виждах хубавото пред себе си.
Съжалявам, че не те видях по-рано.
И аз трябва да ти призная нещо.
Много ми харесваше как се развива историята ни.
Исках да видя какво ще излезе накрая.
"Приключенията на Лорета и Алън".
Не, нужно е по-добро заглавие.
Определено.
Съжалявам. Бедрената кост на Таха ме боде.
Сигурно Рафи го е оставил.
Как се забравя лост? С него ще можем да избягаме.
Оставил го е нарочно.
Винаги съм го харесвал.
Едно…
две, три!
Аз бих предпочела изобщо да не ни беше оставял тук.
Така, ето.
Дулкиус екс асперис.
По-сладко е, когато е трудно.
Нагоре! Към дърветата!
Чакай, недей. Дърветата горят.
Добре.
Може да се върнем през тунела.
През тунела не става.
Отворен съм за идеи.
Има течение. Може да го последваме до океана.
Как да знаем какво има оттатък?
Няма как.
Има само един начин да разберем.
Струва си обривът. - Нали?
Алън?
Алън!
Алън?
Алън!
Божичко, жив си!
Жив съм. - Помислих, че съм те убила.
Това Бет ли е?
Лорета!
Бет!
Бет, ти си тук!
Какво правиш тук?
Казах ти, че ти пазя гърба, момиче!
Много съжалявам!
Съсипах гащеризона!
Какво?
Все едно. После ще ти кажа.
Намерих някакъв британец в една пещера.
Помислих го за момченце, но има брада.
Бет, това е Феърфакс! Той ни отвлече!
Той е лош, Бет! Уби тренера ми!
Дръжте го!
Спрете го!
Аз пазя твоя гръб, момиче.
Къде хукна? На лодка си.
Смешен човек.
Държа те.
Плувайте до скалата!
Не те държа. Не, държа те. - Аз те държа.
Ще ви приберем! Всичко ще е наред!
"Намирайки спасение на близка скала,
той я вдигна от водата.
Придърпвайки я към себе си със силните си ръце,
Алън прошепна…"
Шшт… вече си в безопасност.
"В този миг Лорета почувства, че започва ново приключение."
Огнената Корона
"Разтуптяващата страст от измъкването на косъм
само разпали желанието на Лорета към него.
Тя жадуваше за горещата лава, която скоро щеше да запулсира от неговия…"
Не спирай на най-хубавата част.
Не е нещо, което вече да не е чела.
Нали ти казах?
Най-хубавият плаж на света.
После може да ти покажа Омагьосания залив.
Не, заведи там Ранди.
Нали помниш, ти си моят платоничен приятел.
Платоничен? Харесва ми как звучи.
Не знам какво значи, но ми звучи добре.
Заповядай, Ранди.
Скъпа. - Ти си ангел. Благодаря ти.
Как разбра?
Хубав завършек на книжно турне, нали?
Имам си една мисъл, която използвам в такива моменти.
Куид деинде?
На латински е. Означава "Какво следва?"
Куид когитас?
Бука ди Бепо.
Не знам повече латински. - Да.
Специално го потърсих за този момент.
Какво следва наистина?
Как би го написала? - Не знам. А ти?
Наистина ли аз да го напиша?
Опитай. - Добре, ще го напиша.
Добре.
"Ние… Те… стояха на брега."
Представяш на читателя обстановката.
Вече се смееш.
Не се смея, усмихвам се.
"Има палми над кестенявата
като дървесна кора коса на девойката.
Има умряла медуза…"
Сега просто описваш какво виждаш.
"Той е притеснен, защото истински я харесва."
Хубаво е.
Благодаря. - Моля.
Ще продължа.
"Той се вгледа в очите й.
Единственото, което можеше да се сравни с пулса на океана,
беше пулсирането…"
Не може да пулсираш. - Защо?
Не може да пулсираш още от вратата.
Ти го правиш. - Не и от вратата.
Трябва да се заслужи. - Коя си ти да решаваш?
Това е чак за четвърта глава. Трябва подготовка.
Мисля, че е във всички глави. "Туптене."
Това е преди пулсациите.
"Тласъци." - Скочи чак на пета глава.
Ами ако просто се целунат? - Обикновена целувка ли?
Като за начало на главата.
Умея да започвам…
Как беше? Забележки?
Много добър опит за първа глава.
Майко…
Ти беше мъртъв.
Мозъкът ти се разплиска и попадна в гърлото ми.
Беше в устата ми. - Не го казвай.
Можех да те вкуся. - Недей.
Използваме десет процента от мозъка си. Просто превключих на други десет.
Значи си добре?
Сто процента.
Тоест десет процента.
Мислехме, че си мъртъв.
Изпитвам известен гняв, който искам да премахна.
Разбира се. - И негодувание.
Радвам се да те видя.
По-тихо, ако обичате.
Затваряме очи и се свързваме с дъха си.
Чудесно.
Превод на субтитрите: МИЛЕНА БОРИНОВА