МИНУЛЕ
Привіт. Я тут.
Я й досі тут.
Я допоможу.
Ілай.
Що ти накоїв?
Докторе Адлер.
Не треба. Дякую, Деніз. Дякую.
На місці він знепритомнів,
до нас поступив з сильною дисрегуляцією, довелося вводити заспокійливе.
А він раптом не говорив дивною, іноземною мовою?
Я про таке не чув.
О, добре. Ти тут. Як він?
Він у порядку. Ще спить. З ним Деніз.
Ти була тут, коли його привезли?
Ні. Зі школи його повезли одразу в реанімацію.
У тебе все добре?
Що з рукою?
Це він намалював.
Неймовірно, так?
Він сказав, що боїться цього.
Він з тобою говорив?
Не зовсім. Ні.
А Деніз знає нідерландську?
Нідерландську?
Про що ти?
Гей, гей. Він прокинувся.
Ноа.
Як почуваєшся?
Хочу додому.
Котику, ти говориш.
Кажу тобі, Ґейл, учора він мене розумів.
Точно розумів.
- Звідки він має знати нідерландську? - Не знаю.
Але потрібне повне обстеження:
аналіз крові, томографія, виключити РДУГ, періодичний вибуховий розлад.
Мені треба вивчити всі його документи, всі сім'ї...
Зупинись на секунду.
Мене більше цікавить, які будуть юридичні наслідки, Ілай.
Він накинувся на іншу дитину.
І справді.
Як справи в того хлопчика?
Фізично з ним усе буде добре, але психічно він травмований.
Кажуть, було дуже багато крові.
Я чув.
Ілай.
Ілай, що таке?
Може, сядеш, Ілай?
Допоможіть мені.
Тиск підвищений.
168 на 90.
Я в порядку, чесно.
Просто давно не їв, у мене впав цукор у крові.
- Я принесу апельсинового соку. - Дякую.
То що нам відомо з сімейного анамнезу?
Ілай, перепочинь хвилину.
Ні-ні, я в нормі.
Треба з'ясувати біологічні передумови, може, є генетичні фактори.
Сімейного анамнезу нема.
Від нього відмовилися після народження.
Залишили в церкві св. Меттью, біля Беттері-парк.
От чорт. Ну, тоді... Добре.
Тоді мені потрібні справи всіх попередніх родин,
його повна історія хвороб,
і я хочу якнайшвидше провести сеанс удома в Деніз. А ще...
Ілай, обставини в цій справі змінилися.
Ти ж знаєш.
Його виключили зі школи, він може втратити патронатну сім'ю,
і тут теж його триматимуть недовго.
Я розумію, Ґейл.
Тому ти й маєш виграти для мене час.
Д-р Адлер.
Підійдіть до реєстратури.
Доктор Адлер.
Він має бути... Тату!
Барб, ти чого тут? Щось сталося?
«Щось сталося?» У тебе вдома все потрощено.
То пусте. Пусте.
Меблі зламані, плями крові, і мамині троянди...
Я цілу ніч дзвоню тобі на мобільний.
Напевно, розрядився. Розрядився, і все.
Чесно, то пусте.
Я порізався.
- Я думала, на тебе напали... - Ні.
...і тільки у твоїй службі мені сказали, що ти тут.
- Барб, заспокойся. - Я пошукаю пакет.
Барб, усе добре. Дихай. Дихай.
Оце я, звісно, осоромилася.
Уже краще?
Так.
Та, правду кажучи, я б краще випила джин-тонік.
Мабуть, бар у лікарні відкриється аж о 10:00.
Вибач, тату.
Я не хотіла зчиняти істерику. Ти цього не любиш.
Не вибачайся. Ти переживала.
Переживала, авжеж.
Твою квартиру ніби захопили схиблені наркомани.
Я такого божевілля науявляла.
Мабуть, я на нервах, відколи мама...
ну, ти зрозумів.
Тату.
Я краще піду.
Тату. Тату, стій.
Слухай, я не знаю.
Та думаю, якщо ми про це поговоримо,
по-справжньому поговоримо, тоді, може...
Давай домовимося, що незабаром зустрінемось.
Ти, я, Софі – разом повечеряємо, гаразд?
Бо зараз не найкращий час.
У мого пацієнта криза.
Аякже. Ну звісно. У пацієнта.
- Барб. - Ясно.
Ні. Я розумію. Це ж твоя робота.
Пацієнти на тебе розраховують.
Повір, я розумію.
Алло.
Пам'ятаєте вихованця на ім'я Ноа?
Блідий, блакитні очі, вісім-дев'ять років,
проблеми з контролем імпульсів, німий?
Привіт, моя чудова помічнице, як ви?
Точно не пацієнт. Може, приходив на консультацію,
може, за рекомендацією.
А то б я пам'ятав, так?
Ви вже в тому віці, коли мозок починає тверднути.
Хочете, щоб я перевірила?
Я все одно хотіла зайти, попрацювати з вашими документами.
Було б чудово. Дякую.
Можна?
Привіт, сонечко.
Я тут, бачиш?
Ось як усе буде. Ти спокійно заїдеш усередину,
і ми сфотографуємо твій мозок. Скажи, круто?
А це від шуму.
Буде трохи гучно, але ми тебе чутимемо,
тому кажи, якщо щось треба.
Важливо, щоб ти не рухався.
Буде зовсім не боляче, так?
Ні-ні. Ти нічого не відчуєш.
Але важливо, щоб ти не рухався, зрозумів?
Ми ввели низьку дозу заспокійливого, але він не має хвилюватись чи рухатися.
Це буде довго?
Це стандартний протокол обстеження, має зайняти до 15 хвилин.
Зробимо все якнайшвидше.
Ноа, зараз почнемо.
Покажеш великого пальця, щоб я знав, що можна?
Добре, малий. Поїхали.
Попереднє сканування завершено. Зараз буде зображення.
Треба ще почекати, Ноа. Ще трохи.
Ти молодець, Ноа. Але постарайся не рухатися.
Ноа, не рухайся.
- Думаю, треба його діставати. - Майже все.
Як ти, Ноа? Усе добре?
Ще трохи.
Зупиніть сканування. Зупиніть!
Усе добре.
Усе добре, Ноа. Ноа.
Усе нормально.
Котику, іди до мене.
Тихо. Ти в порядку.
Дихай, дихай.
Дихай. Ох, сонечко.
Ну все. Я тут. Я тут.
Я тут.
Сьогодні потримаємо його на заспокійливому, щоб відпочив.
Йому важко, бідолашному.
Патологічних тканин нема, ЧМТ нема. стандартний мозковий кровообіг.
Усі показники крові в нормі. На МРТ усе добре.
У нього на грудях – родимка дивної форми,
але інших плям чи слідів недавніх травм нема.
Тож у будь-якому випадку це щось психічне.
Ілай, я знаю, що це я тобі його нав'язала.
Ні. Насправді не ти, Ґейл.
Він приходив до мене додому ще до твого дзвінка.
Знаю.
Але чому?
Ти чогось мені не кажеш?
Вас щось пов'язує?
Я знаю лише, що він прийшов до мене й потребує моєї допомоги.
Лінн.
ТУТ ПРИБРАЛИ, ЛАРРІ БУВ У ГРУМЕРА,
З ТЕБЕ 300$. ЖАРТ.
КЛИЧ НА ВЕЧЕРЮ. БАРБАРА.
Зібрався на побачення, чи що?
От і чудово. Іди сюди, малий. Отак.
Ой-ой.
Я їду з глузду.
Та я знаю. На, їж.
І не кажи, що я для тебе нічого не роблю.
Б. В.
Ларрі, що таке, хлопчику?
- Привіт, Сью-Енн. - Привіт.
То я принесла енчилади, щоб помиритися.
Мексиканська їжа завжди втішає, погодься.
Так. Ага.
Ілай, можна я скажу щиро?
А це точно потрібно?
Можу лише уявити, як важко тобі було,
коли ти втратив таку чудову дружину.
Але ти не мусиш переживати все сам, розумієш?
Я з тобою.
Може, в усьому, що сталось, є і певний позитив.
А саме...
Зараз ринок продавця.
Переставай валяти дурня, друже. Треба діяти.
Знаєш, хто любить обговорювати нерухомість?
- Моя дочка. - О, Барбара.
Так. Тому ви поговоріть з Барбарою,
а я довірюся вашим розумним головам.
- Справді? - Справді.
Прекрасно.
- Ти не пошкодуєш, Ілай. - Уже шкодую.
Ілай. Знаєш що?
Гарний лікар, ще й гуморист?
Якась везуча жінка точно тебе захомутає.
Можна? Я записую всі розмови.
Так, мабуть.
Відчуття, ніби я на допиті.
О, ні. Це не так.
Я роззирнуся тут, поки ми говоримо?
Авжеж. Тільки вибачте за гармидер.
Я останнім часом зайнята іншим.
Ви ж розумієте.
Картина в школі була просто...
Розкажете?
Я читав звіт медика швидкої, але хочу знати, що ви бачили.
Ну, було багато крові.
Ноа й той хлопчик лежали на підлозі.
Хлопчик так нічого й не згадав. Слава богу.
Було страшно.
Знаєте, у мене таке життя, що я часто бачу ненормальну поведінку,
але такого ще бачила.
До речі, я зазвичай не п'ю, але...
- Вам налити? - Не треба. Дякую.
Ясно.
Точно?
Ну, не знаю навіть, що розказувати.
Він живе з вами вже майже вісім місяців?
Так. З тією сім'єю, що була до мене, не склалося.
Батьки сказали, що він їх лякав.
Він – мій перший вихованець, я не знала, чого очікувати.
Він здався мені дуже розгубленим.
А чому ви вирішили брати вихованців?
Чому ви таке питаєте?
Як це пов'язано з тим, що коїться з Ноа?
Хочу знати контекст.
Я...
Просто хотілося дати комусь усе те, чого я сама не мала.
Ну і...
Ви казали, що він говорив, коли тільки приїхав.
Але недовго.
Його стан швидко погіршився, і я сказала Ґейл.
А вона попросила мене не здаватися. Мабуть, у малого геть не було варіантів.
Як саме погіршився? Крім того, що він перестав говорити.
Він почав подовгу кричати.
Словами?
Ні, просто кричав.
У нього кам'яніло обличчя.
Він був, мов привид.
Здавалося, що подумки він переносився деінде.
Туди, де дуже страшно.
Ви коли-небудь чули, щоб він говорив іноземною мовою?
Ні.
А ви чули, як він говорить нідерландською?
Чув.
Можна подивитись його кімнату?
Можна я сам її огляну?
Я хочу відчути атмосферу.
Аякже.
Я вас не підганятиму.
- Дякую. - А я піду поприбираю.
Добре.
Вибачте. Не хотіла вас налякати.
Нічого страшного.
Ви бачили ці малюнки?
Так. Та я не люблю на них дивитися.
Його останній лікар казав, що це вихід
для почуттів, яких Ноа не розуміє, але...
А що ви знаєте про сільський будинок, який він часто малює?
- Сільський будинок? - Оцей.
На кожному малюнку. Ось.
Отут.
Тут. І тут.
І тут.
Я його не помічала.
Що це може значити?
Не знаю.
Як думаєте, чого він так боїться?
Чесно?
Думаю, він боїться себе.
Поїзд гілки «А» до Фар-Рокавей-Мотт-авеню.
Наступна зупинка – 125-та вулиця.
Привіт, Ноа.
Усе добре. Я скоро знов до вас зайду.
Слухай...
Я знайшов оце у твоїй кімнаті.
Ноа, малюнки вражають.
Це ж усе ти намалював?
Може, розкажеш про них?
Ви сердитеся?
Серджуся? Ні. Чого б я сердився?
Ти нагадав мені про одну гру.
Може, зіграємо?
Називається «сердита гра».
Зараз. Отак.
Половина тобі, половина мені.
Добре?
Бери.
Значить, правила такі.
Я беру один свій блок, кладу посередині
та кажу те, через що я серджуся.
Добре? Починаємо.
Я серджуся, коли в кінотеатрі хтось їсть мій попкорн.
Тепер твоя черга.
Бери свій блок і клади на мій.
Добре.
А тепер кажи щось таке, через що ти сердишся.
Коли хтось їсть моє морозиво.
Дуже добре. Знаєш, я теж цього не люблю.
Ну, зараз побачимо. Що ще?
Нечемні люди.
Злі люди.
Злі люди. Зрозумів.
А можеш назвати когось злого?
Деніз.
Деніз. А чому Деніз зла?
Не хоче везти мене додому.
А ти хочеш додому. Розумію тебе.
Добре, що ще?
Коли люди кривдять інших людей.
Коли люди кривдять інших людей. Ясно.
Можеш навести приклад?
Коли погані люди роблять погане.
А що поганого вони роблять?
Знаєш, Ноа, вежа вже висока.
Може, скажеш, через що сердишся найбільше?
Бери блок і став згори.
Добре.
Тепер кажи.
Через що ти сердишся найбільше.
Усе добре.
Можеш казати.
Ви знаєте.
Ви знаєте, що зробили.
Не розумію.
Я більше так не можу.
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька