PŘEDTÍM
Tohle už dál nesnesu.
Pane jo.
Ten kluk zní úplně jako ty.
Jo, to dobře vím.
Takže je to labilní umělec překypující vztekem a strachem, mluví nizozemsky
a umí tě dokonale napodobovat.
Co tam máš dál? Už si uřízl ucho?
Co se podle tebe děje?
Absolutně netuším.
Možná z toho dělám vědu, ale prostě mám pocit, že mi něco uniká.
Jako by mi něco vzkazoval. Jako by mě znal a něco o mně věděl.
Jasně.
Vzkazuje ti něco od Lynn.
- Tohle na mysli nemám. - Proč?
Umřela ti žena, tak dává smysl, že se snažíš od ní najít
- nějakej vzkaz. - Tohle s ní vůbec nesouvisí.
Ten kluk má vážnou nemoc
a já pro tohle všechno hledám vědecké vysvětlení, Jacksone.
Musí to být podložené fakty.
- Těma nejde podložit všechno. - Ne, jenom realita.
Lynn říkala, že ta tvoje zaslepenost je tvá nejsilnější i nejslabší stránka.
Kdy?
Co?
Kdy to o mně říkala?
Vlastně pořád.
Pořád.
Co je?
- Heleď... - Ne, ty za nic nemůžeš.
Příšerně mi chybí.
Já vím.
Larry?
Copak, pejsku?
Tak, můžeš se s medvídkem zachumlat do peřiny.
Je ti dobře?
Jejda.
Třeseš se.
To nic, všechno bude dobrý, jo?
Pořádně se vyspi a hned ráno se uvidíme.
Proč mě tak zkoumali?
Aby si byli jistí, že jsi v pořádku, a to jsi.
Jen něčemu musíme přijít na kloub, což se povede.
Poslyš, nechceš před spaním ukolébavku?
Tak pojď. Pojď se přitulit.
Tak.
Jsi moje slunce.
Mé jediné slunce.
Děláš mi radost, když se zatáhne.
Nikdy nepochopíš, jak moc tě mám ráda.
Prosím tě, to slunce mi neber.
DUŠEVNÍ STAV: NOAH VYKAZUJE ZNÁMKY
ÚZKOSTI, STRACHU A EMOČNÍ DYSREGULACE.
SELEKTIVNÍ MUTISMUS AGRESIVITA, FÓBIE, STRACH
TALENT – UMĚNÍ
PŘEDBĚŽNÁ DIAGNÓZA DISOCIATIVNÍ PORUCHA IDENTITY
Jako bych zažíval nějakou extrémní formu transference a kontratransference.
Přelévá se mi to do snů.
- Takže nespíte. - O to nejde.
A jde o to, že Noah je výjimečný případ.
Jedinečná hádanka k vyřešení.
Já myslela, že už jste v penzi.
Posledně jste říkal, že půjdete do penze.
Taky že jo. A svoje záležitosti předám dál.
Tahle bude poslední a skončím. Mluvím jak bankovní lupič.
- Poslední velká akce. - Jo.
Poslední pokus.
Není v případech takové transference mezi doktorem a pacientem
běžné předat pacienta někomu jinému?
Ale jo. Normálně ano.
Ale tohle je unikátní
a myslím, že by ode mě byla chyba v tom nepokračovat.
Aha.
Nebo to jako neobvyklý případ třeba jenom vypadá
a podvědomě z toho děláte něco víc, než to ve skutečnosti je.
Abyste mohl dál zůstat ve fázi popírání.
Já něco popírám?
Dělám si srandu.
Elii, opravdu vám chci pomoct,
ale aby to bylo možné, musíte se někdy rozpovídat o Lynn.
Já vím.
Já vím, ale...
Potřebuju víc času.
Dobře. A k čemu?
Potřebuju čas, abych vysvětlil...
Co?
Co jste chtěl říct?
Dej si.
Parádní.
Poslyš, zahrajeme si dneska takovou hru.
Ta štváčská hra to není. Je to bez kostek, fakt.
Vlastně při ní nemusíš dělat skoro nic.
Jenom sleduj, jak se hýbe můj prst. Očima. Tam a zase zpátky.
Hlavou nehýbej, jenom očima.
Tam, zpátky.
To je jednoduchý.
Bezva. Tak pokračuj.
Tam, zpátky.
Teď se zamysli, jaká je tvoje nejstarší vzpomínka.
Jedna z prvních věcí, co si pamatuješ. Vrať se do doby, kdys byl malinký.
A zkus si vybavit pocit, nějaký opravdu silný pocit.
Třeba vztek. Nebo strach.
Přemýšlíš?
Dobře.
Tak jo.
Teď chci, aby sis to dokonale vybavil.
Představ si, že tam jsi.
Zamysli se nad tím, co vidíš, co slyšíš, co cítíš.
Noahu?
Nakresli to.
Nakresli, co vidíš. Ukaž mi to.
Výborně.
Kresli.
Já mu ublížil.
Ale je v pořádku.
Pamatuješ si, proč jsi to udělal?
- Něco je se mnou špatně. - Co?
Noahu?
Zima.
To nic. Dobrý.
Dobrý.
Už dobrý.
Tak.
Takže transference,
potlačované sociální mimikry a selektivní mutismus.
Pak tu máme záchvaty vzteku spojené s disociační amnézií.
A nevysvětlené osvojení si druhého jazyka.
Páni. No dobře.
Prošla jsem všechny tvoje doporučení a konzultace za posledních šest let
a zdá se, že ses s tímhle klukem pracovně nikdy nesetkal.
Nepotkal jsi ho jinde?
Jasně, na setkání seniorů s předškoláky.
Skvělý. Podávali přesnídávky?
Jo.
Zajdi si k doktorovi.
To jsem já. Hotovo.
Jasně.
Jdu pracovat.
Moment.
Koukni na to.
Zjisti, kde to je.
Jo, můžu to zkusit.
Kdo je BW?
- Nevím. - To se týká toho případu?
Fakt nevím.
Ahoj.
Přišels.
Jo, promiň za zpoždění. Měl jsem práci.
- Ahoj. - Ahoj.
Přivedls i babičku?
Ale ne, zlatíčko.
Babička umřela.
Pamatuješ?
Takže s ním přijít nemohla.
Ale je v nebi a všude kolem nás.
Hele, Sophie, co pro tebe mám.
Čtvrťáky.
Děkuju.
Tak zatím.
„Babička je v nebi a všude kolem nás.“
Proč rovnou neříct, že z ní je kouzelnej jednorožec?
Co jsem jí měla říct, tati? Cos mi řekl ty, když umřela moje babička?
Že smrt je podobná vybitým baterkám, který nejde vyměnit?
To jsem neřekl.
Byla to prostě možnost tě poučit.
O poučování bylo celý moje dětství.
Chceš se bavit o tak dávné minulosti? Já si na tohle vyčlenil jen hodinu.
Organizační vtípek.
Ukrutně zábavný.
- Pořád jsi na mě naštvaná? - Pročpak myslíš?
Říkal jsem, že se mi vybil mobil, nevěděl jsem to a...
A snažím se tím říct, že se ti omlouvám.
No vidíš. Bylo to tak těžký?
Omluvu přijímám.
- I ten koláč. - Jablečnej.
Máš štěstí.
Podle Sue Ann už chceš prodat dům.
Ne, já jí říkal, že ti má zavolat.
Bezva, už jsem se dívala, kde bys případně mohl bydlet.
Nebudeme předbíhat, jo?
Realitní trh je teď nepředvídatelnej, tak to může nějakou dobu trvat.
Teď mě omluv, zajdu si na malou stranu.
Jsem tady. Jako ten kouzelnej jednorožec.
Můžeš toho už nechat?
Tati?
Nechat čeho? S kým mluvíš?
Já tě nešmírovala.
Zaslechla jsem, že si povídáš sám se sebou.
Nepovídal jsem si sám se sebou.
A s kým teda?
Vidíš? Přesně o tom mluvím.
Zdá se mi, že ty svoje pocity potlačuješ.
Všichni se s tím vyrovnáváme po svým.
Jo? Mně přijde, že se s tím nevyrovnáváš nijak.
Víš, co nemám zapotřebí? Aby ses pitvala ve všem, co dělám.
Připadám si pak jak senilní cvok, co totálně zešílel.
A víš, co nepotřebuju já? Abys dělal, že se to nestalo.
Stalo se to, víš? Už tady není. A nevrátí se.
Mami.
Ahoj, Sophie.
- Pro koho to je? - Pro babičku.
Sophie mě prosila, jestli by za ni mohla zapálit svíčku.
Může?
Samozřejmě. Proč by ne?
Děkuju, zlatíčko.
To nic, tati.
Dáváš si to za vinu,
ale nemohl jsi s tím nic dělat.
Musíš si to přestat vyčítat.
Prosím.
Na.
Pracovní věci.
Jo.
To nic. Zvednu to.
Bodá tu zlou příšeru do krku.
Ne, nebodá...
Vidíš?
Panebože.
Tati?
- Musím jít. - Co je?
Musím jít.
- To nic. Je v pořádku. - Cože? Co se stalo?
Podle všeho se málem utopil.
Cože?
- Kde jste byla? - Měnila se směna.
On byl u vody? Kde?
Na stolku měl kelímek.
Co to povídáte? Nemohl se topit v kelímku vody.
Nevím, co na to říct. Plíce měl plné vody.
Jsme na psychiatrii. Dítě se tu nemůže utopit v posteli.
Pojď se mnou.
- Uklidni se. - To se nemělo stát.
Já vím, ale stalo.
Přesunou ho na oddělení následné intenzivní péče.
Tak moment, je to můj pacient.
Elii, berou to jako pokus o sebevraždu.
Víš, co to znamená.
Bude na hlídanějším oddělení.
- Přesunou ho zítra. - Ne, vezmu si ho já.
- To přece nejde. - On tady není v bezpečí.
Nedovolím, aby se mu něco stalo.
Nenechám ho umřít.
Elii, to s tvojí ženou mě mrzí.
Netuším, jak to musíš mít těžké.
Přišlo mi, že tě práce rozptýlí, že pracovat můžeš, ale spletla jsem se.
- Gail, prosím, nech mě... - Ne, teď nejsi sám sebou, Elii.
Chci vidět svého pacienta.
Dr. Webster na příjem.
Noahu?
Já vím, žes tomu klukovi nechtěl ublížit.
Chtěl jsi ho ochránit před tím, co měl kolem krku, že?
Co to je zač?
Vím, že máš strach.
A že se ti možná přihodilo něco děsivého.
Ublížil ti někdo?
Mně to říct můžeš.
A nenaštvete se?
Ne. Přísahám.
Kdo ti ublížil?
Vy.
Někdo mi řekl, že nejsem sám sebou.
Myslíte, že to je pravda? Že nejste sám sebou?
Možná.
Myslel jsem si o sobě, že vím všechno.
Ale teď?
Teď mi přijde, že nevím nic.
Dokážete určit ten moment, kdy se ten pocit změnil?
No jistě.
V den úmrtí mé ženy.
Dobře.
Tak to proberme.
Byl to normální den.
Už byla dlouho nemocná.
Rakovina.
Ale bojovala s tím.
A rozhodli jsme se bojovat spolu.
Byla v dobré náladě, takže...
Takže jsem šel ven.
Počkat.
Ty odcházíš?
Hned se vrátím. Přinesu ti čínský jídlo.
Polívku s vajíčkem.
Tu mohla jíst vždycky.
Šel jsem do bazénu...
A pak k Changovi.
A pak domů.
Nebyl jsem pryč dlouho. Hodinu, možná hodinu a půl.
Jsem doma.
Lynn?
Neodpověděla.
Nejdřív jsem myslel, že to není ona. Teda věděl jsem to, ale...
Přišlo mi, že je to někdo jiný.
Takže tak to bylo.
Šel jsem ven, vrátil se domů, ale už bylo po ní.
Copak?
Chtěl jste říct ještě něco?
Ne.
Už nic.
Určitě?
Už musím jít.
- Počkejte, je to důležité. - Musím jít.
- Moment. - Nechápete to.
Nic jsem nezmohl. Zabila se.
Lžeš.
Překlad titulků: Karel Himmer