אני לא יכול לסבול את זה יותר.
לעזאזל.
הילד נשמע בדיוק כמוך.
כן, אני מודע לזה היטב.
אז הוא גאון אמנותי לא יציב, מלא בזעם ובפחד, דובר הולנדית
ומבצע חיקוי מדויק להפליא של איליי.
מה עוד? הוא כבר חתך לעצמו את האוזן?
אז מה אתה חושב קורה כאן?
אין לי שמץ של מושג.
לא יודע. אולי אני סתם עושה מזה עניין.
אני מרגיש שאני מפספס כאן משהו.
איזשהו מסר. הוא מתנהג כאילו הוא מכיר אותי,
כאילו הוא יודע עליי משהו.
כמובן.
כמו מסר מלין.
- זו לא הכוונה שלי. - למה לא?
אשתך מתה, הגיוני לגמרי שתחפש
- איזשהו מסר ממנה. - אין לזה שום קשר לזה.
זה ילד חולה מאוד
ואני מחפש הסבר מדעי
למה שקורה כאן, ג'קסון.
משהו עם בסיס עובדתי כלשהו.
לא כל דבר מבוסס על עובדות.
רק הדברים האמיתיים.
אתה יודע, לין תמיד אמרה שנקודות העיוורון שלך הן גם החוזקה העיקרית
וגם החולשה העיקרית שלך.
מתי?
מה מתי?
מתי היא אמרה את זה עליי?
כל הזמן, בנאדם.
כל הזמן.
מה?
- היי. היי, תקשיב... - לא... זה לא קשור אליך.
אני פשוט מתגעגע אליה.
אני יודע.
לארי?
מה העניין, חמוד?
טוב, בוא נעטוף אותך ואת טדי טוב טוב בשמיכה.
אתה בסדר?
אוי, אלוהים.
אתה רועד.
זה בסדר. אתה תהיה בסדר. טוב?
תישן טוב ונתראה מחר על הבוקר.
למה עשו לי בדיקות?
כדי לוודא שאתה בסדר, ואתה בסדר.
אנחנו רק צריכים לברר כמה דברים, ואנחנו נברר.
היי, מה דעתך על שיר ערש לפני שאלך?
קדימה. בוא נתכרבל ביחד.
זהו, ככה. ככה.
אתה אור השמש שלי
אור השמש היחידי שלי
אתה מסב לי אושר כשהשמיים אפורים
לעולם לא תדע, יקירי כמה אני אוהבת אותך
בבקשה, אל תיקח ממני את אור השמש שלי
- מצב רגשי: נואה מפגין סימנים -
- של חרדה, פחד וחוסר ויסות רגשי. -
- נואה -
- אילמות סלקטיבית אלימות - פוביות - ביעותי לילה -
- פוסט טראומה? -
- סוואנט - כישורים אמנותיים -
- אבחנה ראשונית: הפרעת זהות דיסוציאטיבית -
זה כאילו אני חווה מקרה קיצוני של העברה והעברה נגדית.
זה כאילו... זולג לתוך החלומות שלי.
- אז אתה לא ישן טוב. - את מפספסת את הנקודה.
הנקודה היא שנואה הוא מקרה יוצא דופן.
חידה יחידה במינה שצריך לפתור.
אבל חשבתי שפרשת לגמלאות.
בפעם הקודמת שהיית כאן דיברת על פרישה.
כן, אני פורש.
אני מעביר את התיקים שלי.
זה התיק האחרון שלי ואז אני פורש.
כמו שודד בנק.
- המכה האחרונה. - כן.
הזדמנות אחרונה.
במקרים של העברה ברמה כזאת בין רופא למטופל,
לא נהוג להפנות את המטופל למישהו אחר?
טוב, כן. בדרך כלל כן.
אבל זה מקרה מיוחד,
ואני חושב שאם לא אמשיך בו, זו תהיה רשלנות מצדי.
בסדר.
או אולי מה שנראה כמו מקרה חריג במיוחד,
למעשה התודעה שלך מציגה אותו כמשהו ייחודי יותר מכפי שהוא באמת
כדרך להישאר במצב ההכחשה הזה.
הכחשה של מה?
בצחוק.
איליי, אני באמת רוצה לעזור לך.
אבל כדי שאוכל לעזור, בשלב כלשהו
תצטרך להתחיל לדבר איתי על לין.
אני יודע.
אני יודע, אבל אני...
אני פשוט צריך עוד זמן.
בסדר. זמן למה?
זמן למצוא דרך להסביר...
להסביר מה?
למה אתה מתכוון?
בבקשה.
יפה מאוד.
טוב, תקשיב, יש לי משחק בשבילך היום.
זה לא משחק הכעס, אז אין קוביות. אני מבטיח.
למעשה, אתה לא חייב לעשות כלום.
רק תעקוב אחרי האצבע שלי בעיניים שלך מצד לצד.
אל תזיז את הראש, רק את העיניים.
מצד לצד.
זה קל.
מצוין. תמשיך.
מצד לצד.
עכשיו אני רוצה שתנסה להיזכר בזיכרון הכי מוקדם שלך.
לדברים הראשונים שאתה זוכר. תחזור לזמן שהיית ממש קטן...
ונסה להיזכר ברגש, רגש חזק מאוד.
אולי כעס, אולי פחד.
אתה חושב על זה?
יופי.
טוב.
עכשיו אני רוצה שתדמיין את זה בזהירות בראש שלך.
ותדמיין את עצמך שם.
תחשוב על מה שאתה רואה, על מה שאתה שומע, על מה שאתה מרגיש.
נואה?
צייר את זה עכשיו, נואה.
צייר את מה שאתה רואה. תראה לי.
יופי, נואה.
תמשיך לצייר, נואה.
פגעתי בו.
אבל הוא בסדר.
אתה זוכר למה עשית את זה?
- משהו לא בסדר אצלי. - מה?
נואה?
קר.
בסדר. זה בסדר.
בסדר.
זה בסדר.
טוב.
טוב, אז יש לנו העברה,
חקיינות ממודרת ואילמות סלקטיבית.
וחוץ מזה יש התפרצויות של תוקפנות הקשורות לאמנזיה מצבית.
ורכישה בלתי מוסברת של שפה שנייה.
וואו. טוב.
טוב, בדקתי את כל ההפניות ואת כל הייעוצים שלך בשש השנים האחרונות,
ולפי מיטב ידיעתי,
מעולם לא נתקלת בילד הזה בנסיבות מקצועיות.
לא יודעת. אולי פגשת אותו בנסיבות חברתיות.
כן, בטח. באירוע גיבוש לאזרחים ותיקים ולילדי גן חובה.
נשמע כיף.
דייסה לכולם?
כן.
אתה באמת חייב להיבדק.
אני רופא, בדקתי את זה בעצמי.
אני בטוחה.
טוב, כדאי שאתחיל להקליד.
חכי שנייה.
אני רוצה שתבדקי את זה.
נסי לברר איפה זה.
כן, אני יכולה לנסות.
מי זה ב.וו?
אני לא בטוח.
זה בשביל התיק?
בחיי שאני לא יודע.
היי.
הגעת.
כן. סליחה על האיחור. ענייני עבודה.
- היי. - היי.
הבאת את סבתא?
לא, מתוקה.
סבתא מתה.
את זוכרת?
אז היא לא יכולה לבוא איתו.
אבל היא בגן עדן ובכל מקום סביבנו.
היי, סופי. תראי מה הבאתי לך.
מטבעות רבע דולר.
תודה.
נתראה עוד מעט.
סבתא בגן עדן ובכל מקום סביבנו.
למה לא אמרת פשוט שסבתא הפכה לחד-קרן קסום.
מה בדיוק אתה רוצה שאגיד, אבא?
כמו שאתה עשית כשסבתא שלי מתה
ואגיד שהמוות הוא כמו אחרי שמתרוקנות הסוללות
ואי אפשר להחליף אותן?
לא אמרתי את זה,
ולהגנתי, זה היה רגע חינוכי.
כל הילדות שלי הייתה רגע חינוכי.
באמת? אנחנו מתכוונים לחזור רחוק כל כך?
כי הקציתי רק שעה לארוחת הערב הזאת.
הומור של לוח זמנים.
קורע.
את עדיין כועסת עליי?
למה שאכעס עליך?
שמעי, כמו אמרתי לך, הטלפון שלי שבק
ולא ידעתי את זה וזה היה...
ומה שאני מנסה לומר זה שאני מצטער.
הנה. זה היה קשה כל כך?
אני מקבלת את התנצלותך.
- ואת הפאי שהבאת. - זה פאי תפוחים.
חסר לך שלא.
סו אן אמרה שאתה מוכן למכור את הבית.
לא, לא, לא. מה שאמרתי לה זה שתתקשר אלייך.
יופי. אתה יודע, בדקתי כבר כמה אפשרויות דיור בשבילך.
בואי לא נרוץ מהר מדי, טוב?
שוק הנדל"ן הפכפך מאוד כרגע, כך שזה יכול לקחת זמן.
כעת, אם תסלחי לי, אני צריך ללכת לפגוש מישהו בנוגע לסוס.
הנה אני, כמו חד-קרן קסום.
אולי תפסיקי כבר?
אבא?
להפסיק מה? עם מי אתה מדבר?
לא ריגלתי אחריך.
במקרה שמעתי אותך מדבר עם עצמך.
לא דיברתי עם עצמי.
אז עם מי דיברת?
אתה רואה? בדיוק על זה אני מדברת.
נראה כאילו אתה שומר בבטן את כל הרגשות האלה.
תקשיבי, כל אחד מתמודד עם זה בדרך שלו.
באמת? כי ההרגשה שלי היא שאתה בכלל לא מתמודד.
יודעת מה אני לא צריך?
אני לא צריך שתבחני כל צעד שאני עושה.
את גורמת לי להרגיש כמו איזה מטורלל סנילי שירד לגמרי מהפסים.
אתה יודע מה אני לא צריכה?
אני לא צריכה שתעמיד פנים כאילו זה לא קרה.
זה קרה, טוב? היא איננה והיא לא תחזור.
אימא.
היי, סופי.
- היי, בשביל מי זה? - בשביל סבתא.
סופי שאלה קודם אם היא תוכל להדליק נר לסבתא שלה.
זה בסדר?
ברור שזה בסדר. למה שלא יהיה בסדר?
תודה, מתוקה.
זה בסדר, אבא.
אני יודעת שאתה מאשים את עצמך,
אבל לא יכולת לעשות כלום.
אתה חייב להפסיק לייסר את עצמך.
בבקשה.
- טה-דה. - היי.
בבקשה.
זו העבודה שלי.
כן.
זה בסדר. אני מסתדר.
הוא דוקר את הדבר הרע שעל צוואר שלו.
לא, הוא לא דו...
אתה רואה?
אלוהים אדירים.
אבא?
- אני צריך ללכת. - מה קרה?
אני צריך ללכת. אני צריך ללכת.
- זה בסדר. הוא בסדר. - מה?
מה קרה?
מתברר שהוא כמעט טבע.
מה?
- איפה היית? - זה היה בחילופי המשמרות.
והוא היה ליד מים? איזה מים?
הייתה לו כוס על השידה.
על מה את מדברת?
היא לא יכול לטבוע מכוס מים.
אני לא יודעת מה לומר. הריאות שלו היו מלאות מים.
זה מחלקה פסיכיאטרית לילדים. ילד לא אמור כמעט לטבוע במיטה שלו.
בוא איתי.
- אתה חייב להירגע. - זה לא אמור לקרות.
אני יודעת, אבל זה קרה.
מעבירים אותו. הוא יהיה במתקן לאשפוז ממושך.
רגע אחד. אני עדיין עובד איתו.
איליי, הם מתייחסים לזה כניסיון התאבדות.
אתה יודע מה זה אומר.
הוא צריך לעבור למחלקה מאובטחת יותר.
- מעבירים אותו מחר. - לא. אני אקח אותו.
אתה יודע שזה לא תקין.
גייל, הוא לא מוגן כאן.
לא אתן שיקרה לו משהו.
לא אתן לו למות.
איליי, אני מצטערת בקשר לאשתך.
אני לא יכולה לדמיין אפילו מה עבר עליך.
חשבתי שעבודה תסיח את דעתך.
חשבתי שאתה כבר מוכן, אבל טעיתי.
- גייל, בבקשה, תני... - לא, עוד לא חזרת לעצמך, איליי.
אני רוצה לראות את המטופל שלי.
ד"ר ובסטר לקבלה.
נואה?
נואה, אני יודע שלא התכוונת לפגוע בילד השני.
ניסית להגן עליו, נכון?
מהדבר הזה סביב הצוואר שלו.
מה זה הדבר הזה?
שמע, אני יודע שאתה פוחד,
ואני חושב שאולי קרה לך משהו מפחיד.
מישהו פגע בך?
מותר לך לספר לי.
אתה לא תכעס?
לא, אני מבטיח.
מי פגע בך?
אתה.
הואשמתי בכך שאני לא אני עצמי.
אתה חושב שזה נכון? שאתה לא אתה עצמך?
אולי.
פעם תפסתי את עצמי כמישהו שיש לו תשובות, את יודעת?
אבל עכשיו...
אני כבר לא חושב שאני יודע משהו בכלל.
אתה יכול לזהות את הרגע שבו השתנתה ההרגשה הזאת?
כן, כמובן.
ביום שאשתי מתה.
בסדר.
בוא נדבר על זה.
זה היה יום רגיל.
היא כבר הייתה חולה זמן מה.
סרטן.
אבל היא נלחמה בו.
וסיכמנו שנילחם בזה ביחד.
היא הייתה במצב רוח טוב, אז...
החלטתי לצאת.
חכה.
אתה יוצא?
אחזור עוד מעט. אביא לך אוכל סיני.
מרק נטיפי ביצים.
הדבר היחיד שהיא תמיד יכלה לאכול.
אז הלכתי לבריכה...
ואז הלכתי ל"מיסטר צ'אנג".
ואז חזרתי הביתה.
לא נעדרתי הרבה זמן, את יודעת. שעה, אולי שעה וחצי.
חזרתי.
לין?
היא לא ענתה.
בהתחלה חשבתי שזו לא היא, את יודעת?
כלומר, ידעתי שזו היא,
אבל הרגשתי כאילו זה מישהו אחר.
וזה מה שקרה.
יצאתי, חזרתי הביתה, והיא מתה.
מה?
היה עוד משהו שרצית לספר לי?
לא.
זה הכול.
אתה בטוח?
אני צריך ללכת.
- לא, איליי, חכה. זה חשוב. - אני צריך ללכת.
- חכה. - את לא מבינה.
לא יכולתי לעשות כלום. היא התאבדה.
שקרן.
תרגום: גלית אקסלרד