Aš daugiau nebegaliu.
Prakeikimas.
Tas vaikas kalba tiksliai kaip tu.
Taip, pats girdžiu.
Taigi, jis – nestabilus, genialiai piešia, pilnas pykčio ir baimės, kalba olandiškai
ir puikiai mėgdžioja Elajų.
Kas dar? Jis ausies dar nenusipjovė?
Na, kaip manai, ką tai reiškia?
Nenutuokiu, blemba.
Aš nežinau. Gal aš čia per giliai kapstau.
Tiesiog jaučiu, kad kažko nepagaunu.
Kažkokios žinutės. Jis elgiasi taip lyg mane pažinotų,
lyg žinotų kažką apie mane.
Taip.
Lyg kokia žinia iš Lin.
- Aš ne apie tai. - O kodėl ne?
Mirė tavo žmona, logiška, kad ieškai
- nuo jos kokios nors žinios. - Ji čia niekuo dėta.
To vaiko būklė itin sunki,
ir aš ieškau mokslinio paaiškinimo
tam, kas vyksta, Džeksonai.
Kažko, ką būtų galima pagrįsti faktais.
Ne viską gali paaiškint faktais.
Tik tai, kas yra tikra.
Žinai, Lin sakydavo, kad tavo akidangčiai yra tavo stiprybė
ir tavo silpnybė.
Kada?
Kas kada?
Kada ji taip apie mane sakydavo?
Nuolat, žmogau.
Nuolat.
Kas?
- Ei, klausyk... - Ne, tai susiję ne su tavim.
Ilgiuosi jos, blemba.
Žinau.
Lari?
Kas yra, bičiuli?
Apkamšykime tave ir meškiuką.
Ar tau viskas gerai?
O Dievuliau.
Tu visas virpi.
Viskas gerai. Tau viskas bus gerai. Girdi?
Gerai išsimiegok, o aš ateisiu pas tave ryte, kai tik pabusi.
Kodėl man daro tuos tyrimus?
Kad įsitikintų, jog esi sveikas, o tu ir esi sveikas.
Mums reikia kai ką suprasti, ką ir padarysime.
Nori, padainuosiu tau lopšinę?
Nagi. Jaukiai įsitaisykim.
Štai taip.
Tu mano saulutė
Kitos tokios nėra
Tu mane sušildai Kai nyki diena
Tu nesužinosi, kad myliu tave labai
Prašau, nesislėpk nuo manęs tiktai
EMOCINĖ BŪKLĖ: NOA PASIREIŠKIA NERIMAS,
BAIMĖ IR EMOCIJŲ NEVALDYMAS.
SELEKTYVINIS NEBYLUMAS SMURTAS - FOBIJOS - SIAUBAS
PTSS?
ERUDITAS - PUIKIAI PIEŠIA
PRELIMINARI DIAGNOZ - DTS DISOCIACINIS TAPATYBĖS SUTRIKIMAS
Lyg man pasireikštų perkėlimas-kontrperkėlimas.
Tai pereina į mano sapnus.
- Prastai miegi. - Aš ne apie tai.
Nori pasakyti, kad Noa atvejis yra išskirtinis.
Unikali mįslė, kurią būtina įminti.
Tik aš maniau, kad tu jau nebedirbi.
Praėjusį kartą čia sakei, kad išeini į pensiją.
Taip ir yra.
Aš perduodu savo bylas.
Tik užbaigsiu šią paskutinę ir viskas.
Kaip banko plėšikas.
- Paskutinis laimikis. - Taip.
Paskutinis kartas.
Bet esant tokiam perkėlimo lygiui tarp gydytojo ir paciento,
juk privaloma perduoti šį pacientą kam nors kitam.
Taip. Tipiniu atveju, taip.
Bet ši byla yra unikali,
ir manau, būtų aplaidu man ją nutraukti.
Gerai.
Arba tavo protas šią bylą
piešia taip, kad ji atrodytų kur kas unikalesnė nei iš tiesų yra,
taip palaikydamas tavo neigimą.
Ko neigimą?
Juokauju.
Elajau, aš tikrai noriu tau padėti.
Bet kad man pavyktų, anksčiau ar vėliau
privalai pradėti kalbėti apie Lin.
Žinau.
Žinau, tiesiog...
Man reikia daugiau laiko.
Gerai. Laiko kam?
Kad surasčiau paaiškinimą...
Paaiškinimą kam?
Ką nori pasakyti?
Imk.
Puiku.
Klausyk, šiandien pasiūlysiu kitą žaidimą.
Ne apie pyktį, todėl kaladėlių nebus. Pažadu.
Po teisybei, tau nieko neteks daryti.
Tiesiog sek akimis mano pirštą, į vieną šoną ir į kitą.
Sukiok ne galvą, o akis.
Į vieną šoną ir į kitą.
Paprasta.
Tobula. Tęsk.
Į vieną šoną ir į kitą.
Dabar noriu, kad prisimintum ankstyviausią savo prisiminimą.
Vieną pirmųjų savo prisiminimų. Prisimink, kai buvai dar labai mažas...
ir pasistenk prisiminti jausmą, labai stiprų jausmą.
Gal pyktį, gal baimę.
Prisiminei?
Puiku.
Gerai.
Dabar kuo smulkiau viską įsivaizduok.
Ir įsivaizduok, jog esi ten.
Galvok apie tai, ką matai, ką girdi, ką jauti.
Noa?
Piešk, Noa.
Piešk ką matai. Parodyk man.
Puiku, Noa.
Piešk, Noa.
Aš jį sužeidžiau.
Bet jam viskas gerai.
Ar pameni, kodėl tai padarei?
- Man kažkas negerai. - Kas?
Noa?
Šalta.
Gerai. Viskas gerai.
Nieko baisaus.
Taigi, perkėlimas,
atskirtoji mimikrija ir selektyvus nebylumas.
Dar agresijos atvejai, susiję su situacine amnezija.
Ir nepaaiškinamas kalbėjimas užsienio kalba.
Gerai.
Patikrinau visus vaikus, siųstus tavo konsultacijai per pastarąjį pusmetį,
ir, kiek žiūrėjau,
jūsų keliai su šiuo vaiku nebuvo susikirtę.
Aš nežinau. Gal sutikai jį ne darbe?
Žinoma. Senukų ir darželinukų vakarėlyje.
Skamba linksmai.
Kūdikių maistas tinka visiems.
Tau derėtų parodyti ją gydytojui.
Aš pats gydytojas, pats pasirodžiau.
Neabejoju.
Verčiau imsiuosi spausdinimo.
Luktelėk.
Noriu, kad patikrintum šitą.
Gal pavyks surasti, kur čia.
Pamėginsiu.
Kas yra B. V.?
Nežinau.
Čia bylai?
Jei atvirai, nežinau.
Labas.
Vis tik atėjai.
Atleisk, kad vėluoju. Darbas.
- Labas. - Labas.
Atėjai su močiute?
O ne, širdele.
Močiutė mirė.
Pamiršai?
Todėl ji neatėjo.
Bet ji rojuje ir visur aplink mus.
Sofi. Žiūrėk, ką tau atnešiau.
Monetos po 25 centus.
Ačiū.
Iki pasimatymo.
„Močiutė rojuje ir visur aplink mus.“
Gal geriau sakyk, kad močiutė pasivertė stebuklingu vienaragiu?
O ką turėjau pasakyt, tėti?
Sakyt tai, ką ir tu man sakei, kai mirė mano močiutė?
Kad mirtis – kai baigiasi baterijos,
ir jų pakeist nebegalima?
Aš taip nesakiau.
Be to, tai buvo auklėjamasis momentas.
Mano visa vaikystė buvo auklėjamasis momentas.
Rimtai? Ar taip toli keliausim?
Nes šiai vakarienei ištaikiau vos valandą.
Humoras pagal tvarkaraštį.
Labai juokinga.
Tu vis dar pyksti ant manęs.
Kodėl turėčiau pykti ant tavęs?
Sakiau jau, kad išsikrovė mano telefonas,
o aš nežinojau ir todėl...
Aš noriu pasakyti – atsiprašau.
Štai. Ar taip sunku buvo?
Priimu tavo atsiprašymą.
- Ir tavo pyragą. - Su obuoliais.
Labai tikiuosi.
Siu An sakė, kad esi pasirengęs parduoti namą.
Ne. Aš jai sakiau, kad tegu paskambina tau.
Puiku. Žinai, aš jau dairiausi tau kitos gyvenamosios vietos.
Gal neskubėkime, gerai?
Nekilnojamojo turto rinka dabar nenuspėjama, todėl tai gali užtrukti.
O dabar atsiprašysiu, nes turiu pažiūrėti, kaip ten arkliai.
Štai ir aš, kaip stebuklingas vienaragis.
Ar liausies pagaliau?
Tėti?
Ką liautis? Su kuo kalbi?
Aš tavęs nešnipinėjau.
Netyčia nugirdau, kaip kalbi su savimi.
Aš nesikalbėjau su savimi.
Tai su kuo kalbėjai?
Matai? Štai apie ką kalbu.
Jaučiu, kaip kaupi tuos jausmus.
Visi mes dorojamės kaip išmanom.
Tikrai? Nes atrodo, kad tu su tuo visai nesidoroji.
Žinai, ko man nereikia?
Man nereikia, kad nagrinėtum kiekvieną mano judesį.
Verti mane jaustis nusenusiu perdyla, kuriam jau visai pasimaišė.
O žinai, ko man nereikia?
Man nereikia, kad tu apsimetinėtum, jog nieko neįvyko.
Tai įvyko, girdi? Jos nebėra ir ji neateis.
Mama.
Labas, Sofi.
- Ei, kam čia? - Močiutei.
Sofi klausė, ar gali padaryt žvakutę močiutei.
Ar gerai?
Žinoma, gerai. Kodėl turėtų būt negerai?
Ačiū, širdele.
Viskas gerai, tėti.
Žinau, kad kaltini save,
bet tu nieko nebūtum padaręs.
Tiesiog atleisk sau.
Prašau.
Štai taip.
Mano darbas.
Taip.
Viskas gerai. Surinksiu.
Jis duria tuo blogu daiktu sau į gerklę.
Ne, jis ne...
Matai?
O Dieve mano.
Tėti?
- Turiu bėgti. - Kas nutiko?
Man metas. Turiu bėgti.
- Viskas gerai. Jam viskas gerai. - Kas?
Kas nutiko?
Panašu, kad jis skendo.
Ką?
- Kur jūs buvot? - Man keitėsi pamaina.
Ir jis atsidūrė prie vandens? Kokio vandens?
Puodelyje, ant spintelės.
Ką jūs čia šnekate?
Jis negalėjo skęsti puodelyje vandens.
Nežinau, ką pasakyti. Jo plaučiai buvo pilni vandens.
Čia vaikų psichiatrijos skyrius. Vaikas neturi skęsti gulėdamas lovoje.
Gerai. Eime su manim.
- Nusiramink. - To neturėjo nutikti.
Žinau, bet nutiko.
Jį perkels į ilgalaikį ūminių ligų skyrių.
Sekundėlę. Aš dar su juo nebaigiau.
Elajau, tai laikoma mėginimu nusižudyti.
Pats supranti, ką tai reiškia.
Jis turi būt perkeltas į skyrių su stipresne priežiūra.
- Jį perkels rytoj. - Ne. Aš jį pasiimsiu.
Juk žinai, taip negalima.
Geil, jam čia nėra saugu.
Neleisiu, kad jam kas nors nutiktų.
Neleisiu, kad jis mirtų.
Elajau, užjaučiu tave dėl netekties.
Neįsivaizduoju, ką reiškia būt tavo vietoje.
Maniau, tave prablaškys darbas.
Maniau, kad esi pasirengęs, bet klydau.
- Geil, prašau, lei... - Ne, tu elgiesi kaip nesavas, Elajau.
Aš noriu pasimatyti su savo pacientu.
Dr. Vebsteris kviečiamas į priimamąjį.
Dr. Vebsteris – į priimamąjį.
Noa?
Noa, žinau, kad nenorėjai tyčia sužeisti to berniuko.
Tu norėjai jį apsaugoti, tiesa?
Nuo to daikto aplink jo kaklą.
Koks ten daiktas?
Suprantu, kad tau baisu.
Spėju, tau nutiko kažkas baisaus.
Ar kas nors tau darė ką nors blogo?
Tu gali man pasakyti.
Tu nepyksi?
Ne, pažadu.
Kas tave skaudino?
Tu.
Mane apkaltino, kad elgiuosi kaip nesavas.
Kaip manai, tai tiesa? Taip elgiesi?
Galbūt.
Esu pratęs žinoti visus atsakymus, supranti?
Bet dabar...
Dabar nemanau, kad iš viso ką nors žinau.
Ar gali įvardinti akimirką, kai šis jausmas pasikeitė?
Taip, žinoma.
Tą dieną, kai mirė mano žmona.
Gerai.
Pakalbėkime apie tai.
Buvo įprasta diena.
Ji jau kurį laiką sirgo.
Vėžys.
Bet ji kovojo.
Ir buvome sutarę, kad kausimės kartu.
Ji jautėsi neblogai, todėl...
Aš nusprendžiau išeiti.
Palauk.
Išeini?
Tuoj grįšiu. Parnešiu tau kinų maisto.
Sriubos su kiaušiniais.
Ją ji dar galėjo valgyti.
Taigi, aš nuėjau į baseiną...
Tada nuėjau pas poną Čangą.
Tada grįžau namo.
Nebuvau ilgai išėjęs, žinai. Gal valandą, gal pusantros.
Aš grįžau.
Lin?
Ji neatsakė.
Pirma pamaniau, kad ten – ne ji.
Žinojau, kad ji,
bet jausmas toks, lyg tai buvo kitas žmogus.
Štai kas nutiko.
Išėjau, grįžau, o jos – nebėr.
Ką?
Ar norėjai man dar kažką pasakyti?
Ne.
Tai viskas.
Ar tikrai?
Turiu eiti.
- Ne, Elajau, palauk. Tai svarbu. - Ne. Man metas.
- Ne. Palauk. - Tu nesupranti.
Aš nieko negalėjau padaryti. Ji nusižudė.
Meluoji.
Išvertė Egidija Namavičė