Jag står inte ut med mycket mer.
Jäklars. Grabben låter precis som du.
Jo tack, jag vet.
Så han är ett ostabilt konstnärligt geni, ilsken och livrädd, pratar nederländska
och kan härma Eli på pricken.
Vad mer? Har han skurit av örat än?
Vad tror du det är?
Inte den blekaste.
Kanske jag övertolkar det. Det känns bara som jag missar nåt.
Nåt meddelande. Han beter sig som om han vet nåt om mig.
Visst, som ett meddelande från Lynn.
- Det är inte det jag menar. - Varför inte?
Din fru dog, så det är klart du söker efter
- nåt meddelande. - Det har inget med saken att göra.
Det är ett sjukt barn.
Det enda jag söker efter är en vetenskaplig förklaring, Jackson.
Nåt som är grundat på fakta.
- Allt är inte grundat på fakta. - Bara verkliga saker.
Lynn brukade säga att dina skygglappar var din största styrka och svaghet.
- När? - När vadå?
När sa hon det?
Hela tiden, mannen. Hela tiden.
Vad?
- Du... - Det har inte med dig att göra.
Jag saknar henne bara.
Jag vet.
Larry?
Vad är det?
Då ska vi stoppa om dig och Björne.
Är allt okej?
Nämen gud, du skakar ju.
Allt kommer ordna sig, okej?
Få en god natts sömn så ses vi imorgon bitti.
Varför gjorde de tester på mig?
För att kolla att du mår bra, vilket du gör.
Vi vill bara luska ut lite grejer.
Vad sägs om en visa innan jag går?
Kom igen. Dags för myspys.
Såja.
NOAH VISAR TECKEN PÅ ÅNGEST, RÄDSLA OCH DYSFUNKTIONELL EMOTIONSREGLERING.
SELEKTIV MUTISM VÅLDSAM – FOBIER – SKRÄCK
SNILLE KONSTNÄRLIG
PRELIMINÄR DIAGNOS: DISSOCIATIV IDENTITETSSTÖRNING
Det är som om jag har ett extremt fall av överföring-motöverföring.
Den har spridit sig till mina drömmar.
- Så du sover dåligt. - Du missar poängen.
Din poäng är att Noahs fall är speciellt. En unik gåta att lösa.
Fast jag trodde du hade gått i pension. Det är vad du pratade om senast.
Jag ska. Jag lämnar över mina fall.
Bara ett sista, så är jag klar.
- Som en bankrånare. - Sista stöten.
Ett sista försök.
I fall med så pass mycket överföring mellan läkare och patient,
är det inte praxis att remittera patienten vidare?
Jo, vanligtvis.
Men det här fallet är unikt,
och det vore nog vårdslöst av mig att inte fortsätta med det.
Okej. Eller så kanske det ser ut som ett ovanligt fall
för att din hjärna får det att verka mer unikt än det är
som ett sätt att förlänga din förnekelsefas.
Vilken förnekelse?
Skojade bara.
Jag vill verkligen hjälpa dig.
Men för att kunna göra det måste du börja prata om Lynn.
Jag vet.
Jag vet. Jag bara...
Jag behöver mer tid.
Okej. Tid för vadå?
För att lista ut hur jag ska förklara...
Förklara vadå?
Vad menar du?
Varsågod.
Den var bra.
Jag har en ny lek idag.
Det är inte arga leken, så inga klossar.
Egentligen behöver du inte göra nånting.
Följ bara fingret med ögonen, fram och tillbaka.
Rör inte huvudet, bara ögonen.
Fram och tillbaka.
- Det här är för enkelt. - Perfekt. Fortsätt så.
Fram och tillbaka.
Tänk nu tillbaka på ditt tidigaste minne.
Nåt av det första du minns. Tänk tillbaka på när du var liten.
Försök minnas en känsla, en stark känsla.
Kanske ilska. Kanske rädsla.
Tänker du på det?
Bra.
Nu vill jag att du föreställer dig det.
Föreställ dig att du är där.
Tänk på vad du kan se, höra och känna.
Noah?
Rita det nu!
Rita vad du ser! Visa mig.
Bra.
Fortsätt rita.
Jag skadade honom.
Han mår bra.
Minns du varför du gjorde det?
- Det är nåt fel med mig. - Vad är det?
Noah?
Kallt.
Såja.
Allt är bra.
Då har vi överföring,
kompartmentaliserad mimikry och selektiv mutism.
Sen har vi vredesutbrott med tillfällig minnesförlust.
Och oförklarad andraspråksinlärning.
Jag tittade på alla dina remisser och konsultationer de senaste sex åren,
och vad jag kan se har du aldrig jobbat med honom.
Ni kanske har träffats ute?
- Visst, på pensionärer-på-dagis-träffen. - Låter kul. Barnmat till alla?
Nån borde titta på det.
Jag är läkare. Jag kollade själv.
Säkert.
Måste fortsätta skriva.
Vänta lite.
Kolla upp det här. Försök ta reda på var det är.
Jag kan göra ett försök.
Vem är BW?
- Vet inte. - Är det till fallet?
Jag vet faktiskt inte.
- Hej. - Titta, du kom.
Förlåt att jag är sen. Jobbet, du vet.
- Nämen hej. - Hej.
Är mormor med?
Nej, gumman.
Mormor dog.
Minns du inte?
Så hon kan inte följa med honom.
Men hon är i himlen och överallt omkring oss.
Sophie, titta vad jag har.
Småskrammel.
Tack.
Ses om en stund.
"Mormor är i himlen och överallt omkring oss."
Varför inte säga att hon är en magisk enhörning också?
Vad borde jag ha sagt? Samma som du sa när min mormor dog?
Att döden är som att få slut på batteriet och inte kunna byta det?
Det har jag aldrig sagt. Dessutom var det ett bildande ögonblick.
Hela min barndom var ett bildande ögonblick.
Ska vi gå så långt tillbaka? Jag bokade bara in en timme för middagen.
Schemaskämt.
- Skitskoj. - Är du fortfarande arg?
Varför skulle jag vara arg?
Jag sa ju att mobilen dog. Jag märkte det inte, och...
Det jag försöker säga är att jag är ledsen.
Var det så svårt?
Jag godtar din ursäkt.
- Och din paj. - Det är äpple.
Bäst för dig.
Sue Ann sa att du är redo att sälja huset.
Nej. Jag sa bara att hon skulle ringa dig.
Toppen. Jag har redan kikat på andra boenden till dig.
Nu tar vi det lilla lugna.
Fastighetsmarknaden är oberäknelig nu, så det kan ta ett tag.
Ursäkta mig. Jag måste pudra näsan.
Här är jag, som en magisk enhörning.
Kan du sluta?
Pappa?
Sluta vadå? Vem pratar du med?
Jag spionerade inte!
Jag råkade bara höra dig prata med dig själv.
Det gjorde jag inte!
Vem pratade du med då?
Det är det här jag menar.
Det känns som du undantrycker dina känslor.
Alla hanterar det här på olika sätt.
Jaså? För du ser inte ut att hantera det alls.
Vet du vad jag inte behöver? Nån som analyser precis allt jag gör.
Du får mig att känna mig som en senil galning.
Vet du vad jag inte behöver? Att du låtsas som det inte hände.
Det hände, okej? Hon är borta, och hon kommer inte tillbaka!
Mamma.
- Vem är det till? - Mormor.
Hon frågade om hon fick tända ett ljus för mormor.
Är det okej?
Såklart det är. Varför skulle det inte vara okej?
Tack.
Det är okej.
Jag vet att du klandrar dig själv, men det fanns inget du kunde ha gjort.
Du måste släppa skuldkänslorna.
Snälla.
Varsågod.
Mitt arbete.
Jag har den.
Han hugger den onda saken i nacken.
Nej, han hugger int...
Titta.
- Herregud. - Pappa?
- Måste gå. - Vad är det?
Jag måste gå.
- Han mår bra. - Va? Vad har hänt?
Tydligen drunknade han nästan.
Va?
- Var var du? - Det var skiftbyte.
- Hur kom han nära vatten? - Han hade en mugg vid sängen.
Vad pratar du om?
- Han kan inte drunkna i en mugg. - Han hade lungorna fulla av vatten.
Det här är ett sjukhus. Barn borde inte drunkna i sängen.
Följ med här.
- Lugna dig. - Det borde aldrig ha hänt.
Jag vet, men det gjorde det.
- Han ska flyttas till akuten. - Han är fortfarande min patient.
De ser det som ett självmordsförsök. Han måste till ett säkrare ställe.
- Han flyttas imorgon. - Nej. Jag tar honom.
- Det går ju inte. - Han är inte trygg här.
Jag tänker inte låta nåt hända honom. Jag tänker inte låta honom dö.
Eli, jag beklagar din frus bortgång.
Det måste ha varit hemskt.
Jag trodde jobbet vore en bra distraktion. Jag trodde du var redo.
- Gail, snälla... - Du är inte dig själv just nu.
Jag vill träffa min patient.
Noah?
Jag vet att du inte menade att skada nån.
Du försökte bara skydda honom från grejen runt halsen.
Vad är det för grej?
Jag vet att du är rädd...
...och jag misstänker att nåt otäckt har hänt dig.
Har nån gjort dig illa? Du kan berätta det för mig.
- Lovar du att inte bli arg? - Jag lovar.
Vem har gjort dig illa?
Det var du.
Jag har blivit anklagad för att inte vara mig själv.
Tror du det är sant? Att du inte är dig själv?
Kanske.
Jag brukade se mig själv som mannen med alla svaren.
Men nu...
Nu vet jag inte vad som är upp eller ner.
Minns du när exakt förändringen skedde?
Visst.
Samma dag min fru dog.
Okej.
Då pratar vi om det.
Det var en vanlig dag.
Hon hade varit sjuk ett tag.
Cancer.
Men hon kämpade.
Vi sa att vi skulle kämpa ihop.
Hon var ganska pigg, så...
...jag gick ut en sväng.
Vänta.
Tänker du gå?
Snart tillbaka. Jag tar med lite kinamat.
Äggsoppa. Det var det enda som alltid gick ner.
Så jag gick till badet...
Sen till Mr. Chang's.
Sen kom jag hem.
Jag var borta kanske en och en halv timme.
Jag är hemma!
Lynn?
Hon svarade inte.
Först trodde jag inte det var hon. Alltså, jag visste att det var det, men...
...hon kändes bara som nån annan.
Och det var allt.
Jag gick ut, kom hem, och hon var borta.
Vad?
Ville du berätta nåt mer?
Nej.
Det var allt.
Är du säker?
- Jag måste gå. - Nej, det här är viktiga saker.
- Vänta. - Jag kunde inget göra. Hon tog sitt liv!
Du ljuger.
Undertexter: Borgir Ahlström