МИНУЛЕ
Ілай.
Що ти накоїв?
Ти йдеш?
Я більше так не можу.
Брешеш.
Тук-тук.
Доброго ранку.
Чарлі, не лізь до нього.
Ти мав спитати: «Хто там?».
Вас же звуть Лінда?
Послухайте, це непорозуміння. Я не маю тут бути.
У мене була інфекція, і через неї стався тимчасовий психоз.
Але мені вже краще.
Лікар скоро прийде, Ілай.
Але ж я сам лікар. Та ну, Ліндо. Це ж смішно. Ви мене знаєте.
І ми про вас потурбуємося. Дивіться: сніданок.
У мене пацієнт у надзвичайно важкому стані,
я маю до нього вернутися.
Поговорите про це з лікарем.
Добре.
Я сам себе випишу.
ВХІД З КЛЮЧ-КАРТКОЮ
Хтось може відчинити двері?
Ілай, ходімо назад у вашу палату.
Звертайтеся до мене «доктор Адлер». Мені потрібно подзвонити.
І мені. Я теж хочу подзвонити.
Сталося велике непорозуміння.
- Я не маю тут бути. - Ми не маємо.
Ну все, заспокойтеся. Вертайтесь у свої палати.
Що, сонечко? Що ти хочеш сказати?
Говори. Говори до мене, прошу.
Ілай.
Доброго ранку, Ілай.
Джейн. Слава богу.
Нам треба запевнитися, що у вас немає чогось серйознішого.
Як ви знаєте, причиною психозу може бути навіть незначна мозкова кровотеча.
Авжеж, але не треба мене тут замикати, щоб зробити аналізи.
Це тимчасово, поки ми вас не обстежимо.
Вам, до речі, пощастило.
Якби Клео не наполягла, щоб вас привезли назад до нас,
вас би надовго замкнули в іншій лікарні десь на півночі штату.
І що ви взагалі робили в тому сільському будинку?
Думаю, той будинок – джерело травми Ноа.
- Тому вирішив: побачу його сам… - Ви себе чуєте?
Ілай, ви повністю втратили об'єктивність.
Переживати за пацієнта – цілком нормально.
Та він уже не ваш пацієнт.
Я єдиний маю розуміння того, що з ним діється.
Вигадування зв'язків зі своїм пацієнтом – це самообман,
і саме він дає вам змогу ховатися
від реальних проблем у вашому житті.
Сьогодні Ноа перевозять в Ітаку.
Там він буде в добрих руках.
Ні, він буде пронумерованим тілом у ліжку.
Його накачають ліками, і він стане овочем.
Прошу, не робіть цього, Джейн. Прошу вас. Ще не пізно.
Пізно. Він їде о 16:00.
Що ти накоїв?
Брешеш.
Деніз, приїхали лікарі.
Слава богу.
Ти Ноа, так?
Ну що, їдемо в Ітаку, до нових друзів?
Даруйте, а де д-р Вілкінсон?
З іншим пацієнтом.
Ясно.
Знаєте, йому зле.
Він мерзне. Губи синіють…
- Він… - Не переживайте.
Ми його швидко оглянемо, під час перевезення йому буде зручно.
Що ти на це скажеш, Ноа?
Чорт.
Д-р Вілкінсон чекає вас у кабінеті «А».
Ага. Джеймс.
- Усе добре. Не треба. Ні. - Отак. Помалу, док.
- Вказівка лікаря. - Далі я сам. Не треба.
- Вказівка лікаря. - Я знаю, куди йти.
Це ж моє відділення.
Ну, я…
Це ви їх запросили?
Ілай, треба поговорити про ваше психічне здоров'я.
Я в нормі.
Барбаро, я навіть радий, що ти приїхала,
бо ти маєш право мене виписати.
Тату, я приїхала не забрати тебе додому.
Я приїхала, бо дуже за тебе тривожуся.
- Ви знущаєтеся? - Тату.
Сядьте, Ілай.
Ми всі сильно за вас переживаємо.
Ага. Послухайте. Я розумію, що ви переживаєте,
але я психіатр найвищої категорії
і кажу вам з упевненістю у своєму медичному висновку,
що я не несу загрози ні собі, ні іншим.
Тому хрінзна, що я тут роблю!
Ну гляньте ж на мене: я в порядку.
Тату, ти не в порядку.
Ти хоч пам'ятаєш, що з тобою сталося?
Так, нічого серйозного.
Просто я перестарався, коли чистив інфіковану рану.
Клео сказала, що ти марив.
Медикам довелося викликати копів, просто щоб занести тебе у швидку.
Вона сказала, що ти її дуже злякав.
Усе було в крові, ви кричали,
мені здалося, ви побіжите під машини.
Мені дуже прикро, д-ре Адлер, але я не знала, що робити.
Ну все. Послухайте.
Я не дбав про себе,
і в рані на руці розвинулася серйозна інфекція.
Я мав би бути відповідальніший,
та я вже отримав курс антибіотиків, почуваюся чудово,
тому нема причин і далі мене тут тримати.
Я цілком психічно здоровий.
І це тому ти сказав, що вбив маму?
Що?
Він так і сказав. Правда ж, Клео?
Чому ти це сказав?
Барбаро, послухай.
Поговорімо про це вдома,
- лише ми з тобою. - Ні. Чому ти це сказав?
Я це сказав, бо це правда.
Я знайшов її, коли вона спробувала накласти на себе руки, та їй не вдалося.
Ти ж ніби казав, що знайшов її вже мертвою.
Ти ж казав, що вона мирно відійшла.
Я збрехав. Нічого мирного в тому й близько не було.
Ні, вона ще була жива. Ледь жива.
Що я мав робити?
Вона благала мене не йти.
Благала лишитися з нею, допомогти.
- Як? - Ні.
- Як ти їй допоміг? Я маю знати. - Ні.
Будь ласка.
Своїми руками.
Барбаро, не йди. Барбаро.
Барбаро, прошу, не йди. Прошу тебе. Барбаро. Не…
У нього аритмія. Може, тому йому й холодно.
Кличте д-ра Вілкінсон.
Дамо йому два міліграми галоперидолу й поставимо крапельницю…
Але ж йому холодно, і серцебиття ненормальне.
Яким чином заспокійливе…
Галоперидол кололи ще вчора…
Його треба стабілізувати, щоб перевезти.
Зробимо аналізи вже в нас на місці.
Що таке? Ноа. Ноа.
Я скасовую переведення.
Що-що?
Я кажу, що скасовую переведення.
Усе чудово, Ілай, МРТ нічого у вас не виявила.
Я розумію, що ви дуже хочете звідси вийти,
але я хочу зробити ще кілька аналізів.
Може, ви й мали рацію, Джейн.
Може, я й справді збожеволів.
Ілай, ситуація з Лінн…
Ви були перед неможливим вибором.
Така психологічна травма здатна вплинути на ясність мислення будь-якої людини.
Ми можемо про це більше не говорити?
Д-ре Вілкінсон, ви потрібні в педіатрії.
Клео сказала, що ви лишили це у швидкій.
І що це щось важливе.
Я ще вернуся.
Вони не допоможуть Ноа.
Вони й гадки не мають, що з ним.
- Ніхто з вас не має. - Так, Деніз…
Ні. Його ніхто не торкнеться. Він їде додому зі мною. І все.
Це вже не вам вирішувати.
Ви відмовилися від своїх прав.
Так, але тимчасово.
Ви казали, це для того, щоб йому помогли.
Деніз, ви вже не його опікунка.
Ну, значить, я передумала.
Мені дуже жаль, але так не можна.
Тепер Ноа – вихованець держави.
ЗРІЗАТИ ПРОКЛАСТИ ШЛЯХ
- Тільки швидко, добре? - Так. Дякую.
Д-ре Адлер.
Вибачте.
Мені сказали, що ви тут, і я не думала, що…
У вас усе добре?
Та просто трохи запрацювався.
Вам холодно?
Ноа теж мерзне.
Тут тепло, а вас і його трясе.
Чому? Що діється з ним і з вами?
Перенесення, може, масове психогенне захворювання? Не знаю.
Ясно.
Я зробила величезну помилку.
Я дала дозвіл на переведення Ноа в Ітаку.
У нього вже нема варіантів, д-ре Адлер. Ви йому потрібні.
Я й гадки не маю, що коїться.
Але ж маєте теорію, так?
Скоріше чуття.
Ох. Прозвучало божевільно, так?
І що? Просто кажіть, прошу. Може, це йому допоможе.
Мені здається, що Ноа знав мою дружину…
- і мене, в попередньому житті. - Ілай.
У попередніх життях, власне кажучи.
Думаю, дружині теж так здавалося,
бо з наближенням смерті
вона казала, що їй це сниться, і готувала про все це книжку.
Та я її не слухав.
Ясно.
І як думаєте, що дружина намагалася вам сказати?
Що з Ноа сталося щось погане. Дуже давно, в будинку на фермі.
І ми всі там були. Я, Ноа, Лінн.
Що якимось чином три наші душі проносять зв'язок крізь час,
ми скуті давньою травмою.
І те, що сталося тоді, тепер не дає Ноа видужати.
Слухайте, я не розумію, що діється,
але знаю, що ця дитина з'явилась у моєму житті не просто так.
Я це знала, щойно його побачила.
Кажу вам, д-ре Адлер, ми йому потрібні.
І він умре, якщо ви якось йому не допоможете.
Навіть якби зараз мене випустили, Деніз, я не знаю, як йому допомогти.
Мені жаль.
А якщо ви не божевільний?
Що як ви єдиний бачите правду?
- Алло. - Софі?
Привіт. Це дідусь.
Ти захворів?
Мама каже, що завтра не буде дідусевого дня, бо ти захворів.
Вибач. Але буде іншим разом, добре?
Ба хоче з тобою поговорити.
- Софі, перестань. Це… - Якщо прислухаєшся, ти її почуєш.
Софі. Алло.
Лінн?
Алло.
Барбара.
Тато.
Знаєш, я хочу попросити вибачення. За все.
Ну, я…
Я просто не розумію, чому ти не допоміг їй раніше.
Про що ти?
Тату, я знаю, що мама хотіла сама вирішити, коли їй умерти.
Майже рік перед смертю.
Їй було дуже боляче.
То чому ж ти не допоміг їй раніше?
Бо я дуже її кохав. І просто…
Я не знав, що робити.
Чому просто не дав їй те, що вона хотіла?
Ти мав доступ до всього необхідного. Ти ж лікар.
Саме тому. Я лікар. Я маю рятувати людей.
Але ж ти був її чоловіком.
Я старався, але так і не зрозумів.
Я не знав, як її врятувати…
а не знаючи, не міг її відпустити.
Я закляк.
Мабуть, вона була права.
Мама завжди казала, що твої шори – і найбільша твоя перевага,
і найголовніша вада.
МЕДИЧНІ ПЕРЕВЕЗЕННЯ ІТАКА, НЬЮ-ЙОРК
Він їде о 16:00.
О 16:00.
Тук-тук.
Ну добре. Хто там?
Гел.
Який ще Гел?
А як ти дізнаєшся, якщо не відчиниш двері?
Ілай.
Ну все, малий, ще хвилина – і їдемо.
Чому його не відвезли в операційну? Це не можна відкладати.
Його підготували.
Але хірург чекає знімки, щоб знати,
чи не ушкоджено ліктьову артерію.
Ясно.
Як ви, Ілай?
Де він?
Ще п'ять хвилин тому був тут.
Ви везете мене додому?
Я теж їду додому.
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька