Vem, da se bojiš. In da ne veš, kaj se dogaja.
Mislim, da imava speče spomine,
ki se zdaj prebujajo.
Eli? Me slišiš?
Eli, tu Jane Wilkinson. Oglasi se.
Presneto, oglasi se. Takoj, jebenti.
- Tu sem, Jane. Poslušaj... - Ne zanima me, kaj boš rekel.
- Obrni rešilca. - Ne morem.
Ja, pa lahko.
- Razumem, da si jezen. - Seveda sem.
- Ne razumeš, kaj se dogaja. - Razloži mi,
kako bo ugrabitev bolnika komurkoli pomagala.
Prav. Mislim, da je Noah pred davnimi časi doživel travmo.
Te travme ne razume.
Veš, kako je z nerešenimi travmami.
Nosimo jih v krvi, v kosteh.
Mogoče celo v duši.
Zdaj pa ti poslušaj. Če se boš takoj vrnil...
Ne bom se. Ne morem, Jane.
Preostala nam je samo še izpostavitev travmi.
- Veš, da je ta terapija nevarna. - Edina možnost je. Odložil bom.
Ne drzni si!
Noah?
Poznaš ta kraj?
Tu se je zgodilo nekaj groznega.
Ko...
Kaj?
Ko sem bil deklica.
Čakaj.
Primi me za roko.
Drži se me.
Ojla?
Noah. Veš...
Noah?
Noah, odloži to.
Ne, ne, ne, ne...
V redu je. Samo jaz sem.
- Jaz sem, Eli. - Ne, ne...
Ne.
- Ne naredi tega. - Česa?
Noah!
Kaj, jebenti!
Kaj si naredil?
- Noah? - Kaj si naredil?
Kaj si naredil?
Sranje.
Noah!
To sem jaz.
Noah.
To si ti.
Tu sem že bil. Tega se spomnim.
Pridi. Prijateljico morava najti.
Noah, čakaj! Vrni se.
Noah.
Noahu se je že davno na tisti kmetiji zgodilo nekaj groznega.
Pridi. Prijateljico morava najti.
Lynn?
Našel sem te.
Vedno me najdeš.
Čakala sem te.
Glejta to.
Kaj je to?
Ne, ne, ne.
Skoči!
Spomnim se.
Porinil sem te in si se utopila.
O ne.
Noah.
Noah, v redu je.
Vem, česa se bojiš. Vem, kaj se je zgodilo.
Noah, grozna nesreča je bila.
Otroci smo bili.
Nisem nalašč.
Me slišiš?
Kaj moram narediti?
Kaj hočeš, da naredim?
Skoči! Skoči!
Nekoč je živel deček, ki se je bal vode.
Eli.
Zbudi se.
Govoriti morava.
- Si spet bruhala? - Ne, ni to.
Tako ne morem več.
Lynn, vem, da je grozno, ampak nove raziskave,
- nova zdravila... - Ne, poslušaj me. Dovolj imam.
Ne bom se vdal.
O tem ne odločaš ti.
Eli! Eli!
Ko hočem govoriti o tem...
- Ni o čem govoriti. - To morava sprejeti.
- Pozitivna morava biti. Zakaj ne dela? - Nehaj.
Ne morem vedno znova načenjati tega pogovora.
- Jaz pa ga sploh nočem. - Ne gre za to, kaj ti hočeš.
Eli, čakaj.
Čakaj. Greš?
Ja. Kmalu se vrnem. Tvojo juho bom prinesel.
Jajčna juha?
Hvala.
Doma sem.
Lynn?
V redu je, Lynn. Rešilca bom poklical.
- Spravili te bomo ven. - Ne, ne. Nočem.
Ne, ne, ne.
Ne morem se posloviti od tebe.
- Ne. - Prosim. Ne zapusti me.
Ne pusti me same. Prosim.
Ostani, Eli.
- Ne. - Pomagaj mi.
Tako. Pomagaj mi.
Pomagaj mi.
- Pomagaj mi. - Ljubim te.
Eli, zbudi se.
Dihaj.
Dajmo, Noah. Dihaj.
Dihaj.
Ne, ne, ne.
Dihaj. Dihaj!
Dihaj.
Dobro.
V redu je. V redu je.
V redu je.
V redu si.
Kaj se je zgodilo?
Se ne spomniš?
Zebe te. Ampak to je normalno.
Zaradi vode, ja. Plavat sva šla.
Fuj.
Sem v težavah?
- Sem naredil kaj slabega? - Ne, sploh ne.
Nič nisi naredil.
Poslušaj me, Noah. Zelo pogumen si bil.
Res?
Ja. Ponosen sem nate.
Tega nikoli ne pozabi.
Noah! Noah!
Noah! Srček!
Si dobro? Si dobro?
Si dobro? Lahko govoriš z nama? Te kaj boli?
Grem lahko zdaj domov?
Ja, lahko greva domov.
Pridi.
Ej. Živjo.
Že prav.
Pridi sem.
Ja, tudi jaz sem navdušen.
V primeru 423 akutnega transferja in kontratransferja
sta pacient A, osemletni deček, in pacient B, lečeči zdravnik,
delila enake blodnje, nenavadne zaradi nadrobnih izkušenj iz preteklega življenja
in tudi z vidika psihotičnih znakov.
Glej podpoglavje "Halucinacija o črvih".
Po šestih mesecih
se pacient A glede na vrstnike in okolje vede starosti primerno.
Odredba sodišča, ki pacientu B prepoveduje
stike z njim, ne vpliva nanj.
Pacienta B so po petmesečnem psihiatričnem zdravljenju
izpustili iz bolnišnice.
Razložil je psihološke dejavnike, ki so pripomogli k okrevanju bolnika A,
in priznal svoje blodnje,
ki so bile delno posledica žalovanja
zaradi ženinega samomora.
Osebno pa vztraja, da če je to, kar se je zgodilo, znanost,
potem te znanosti še ne razumemo.
In meni, da če hočemo sprejeti možnost posmrtnega življenja, torej "po",
potem moramo biti odprti tudi za možnost "pred".
Prav tako trdi, spet čisto neuradno,
da ko odpremo skrinjico s skrivnostmi vesoljstva,
je ne moremo več zapreti.
Dedek!
Živjo.
Od babice.
Reci, da se zahvaljujem.
Zahvaljuje se.
Kaj pravi?
Pravi: "Poslušaj."
Prevedla Lorena Dobrila