‫"במקום מלא מסתורין‬
‫"שבו העבר מתעורר לחיים‬
‫"יש גיבורה של ההיסטוריה‬
‫"שמוכנה לשגשג‬
‫"היא מצילה את העתיד שלנו‬ ‫על ידי הגנה על העבר‬
‫"היא גיבורה שהרגע שלה הגיע סוף סוף‬
‫"רידלי ג'ונס‬
‫"מלאת תעוזה וגם אומץ‬
‫"רידלי ג'ונס‬
‫"שומרת על המוזיאון בגאווה‬
‫"רידלי ג'ונס‬
‫"ההרפתקנות שלה מידבקת‬
‫"דינוזאור, דודו ושימפנזה אסטרונאוטית לצידה‬
‫"רידלי ג'ונס, חובשת את כובע הפדורה המוכר‬
‫"רידלי ג'ונס‬
‫"שום אתגר לא יעמוד בדרכה‬
‫"היא לעולם לא תיכנע לפחדיה,‬ ‫היא זורחת כשהרפתקה מתקרבת‬
‫"מזנקת לקלחת ואז מצילה את המצב‬
‫"רידלי ג'ונס‬
‫"רידלי ג'ונס"‬
‫- רידלי ג'ונס -‬
‫- ג'ונס לעתיד -‬
‫דיו, סוסונים!‬
‫זה, כאילו, רעיון ממש אדיר לכווץ את כולנו‬
‫ולהסתיר את לב המוזיאון‬ ‫במיניאטורה של המערב הישן.‬
‫הכול בזכות רידלי,‬ ‫היא מבריקה כמו כוכב מנצנץ.‬
‫תודה. כשהבנתי שיש לי‬ ‫כוחות נוספים בתור מגינה מוסמכת,‬
‫חשבתי להשתמש בהם.‬
‫משמח אותי ששיקום בית העץ הושלם,‬ ‫ונחזיר את הלב אל המקום שאליו הוא שייך.‬
‫גם אני, אבל כדאי שנמהר לחזור.‬
‫הצלקת שלי מעקצצת.‬
‫זה לא סימן טוב.‬
‫יש לי הרגשה רעה בקשר לזה.‬
‫אחותי, גם לי.‬
‫אבל אני חושב שההרגשה הרעה שלי‬
‫היא בגלל שהסוס שלך דורך על הזנב שלי.‬
‫שמעתי משהו.‬
‫חכו פה.‬
‫רידלי. אני מצווה עלייך…‬
‫שתגידי שהכול בסדר שם.‬
‫כן, מה את מדווחת, מותק?‬
‫שקט שם.‬
‫שקט מדי.‬
‫אימא, הצלקת שלך צודקת. אנו בצרות.‬
‫ועוד איך. מי אלו?‬
‫שודדים. גנבים מהמערב הישן.‬
‫מרושעים יותר מנחש‬ ‫ומצחינים יותר מפרד מטונף.‬
‫תסתירו חפצים יפים ונוצצים.‬
‫החפץ הנוצץ החשוב היחידי הוא לב המוזיאון,‬
‫לא ניתן לשודדים לגנוב את הלב שלנו!‬
‫יש לי תכנית.‬
‫מא, פא ועיניים, צאו מערבה.‬
‫אימא, את ואני נצא מזרחה עם הלב.‬
‫תרכבו היישר לשודדים ותעכבו אותם,‬
‫כך יהיה לנו זמן להימלט.‬ ‫-בואו נעשה את זה!‬
‫נתראה בצד השני.‬
‫בנות ג'ונס הן גיבורות.‬
‫ממש כך.‬
‫בואו נתחיל לדהור.‬
‫אנחנו צריכים לעצור אותם.‬ ‫-אנחנו בעניין!‬
‫אפילו כוח ג'י‬ ‫לא מטלטל אותי כמו הקפיצות האלו.‬
‫אני מבין אותך, פי-דוג,‬ ‫אבל אם השודדים יגנבו את לב המוזיאון‬
‫נאבד את היכולת לקום לתחייה,‬ ‫אז תמשיכי לקפץ!‬
‫אוי, לא. יש עוד שודדים… והם מתקדמים לכאן!‬
‫אימא, קחי את הלב.‬
‫רידלי, מה את תעשי?‬
‫אני ארחיק אותם ממך.‬
‫לא, רידלי. זה מסוכן מדי.‬
‫אימא, אנחנו מגינות.‬ ‫סכנה היא חלק מהתפקיד שלנו.‬
‫חוץ מזה, אני אסתדר.‬
‫לא! הכובע שלי!‬ ‫חבשתי אותו בכל המשימות שלי.‬
‫תפסתי אותו.‬
‫תפיסה יפה.‬ ‫-עדיין יש לי כמה מהלכים.‬
‫אבל זכרי, הכובע לא עושה את ההרפתקנית,‬
‫אלא הלב שפועם מתחתיו.‬
‫והלב שלך הוא החזק מכולם.‬
‫תודה, אימא.‬
‫תהיי זהירה, יקירתי.‬ ‫-כמובן.‬
‫"זהירה" זה שמי השני.‬
‫ואת יודעת שזה לא נכון, כי נתת לי את שמי.‬ ‫אבל אהיה זהירה, אימא. אני מבטיחה.‬
‫לכי, שמרי על הלב.‬
‫זה הדבר הכי חשוב, זוכרת?‬
‫אוף! אין פה שום דבר נוצץ.‬
‫כדאי שמישהו יתחיל לדבר.‬
‫כאילו, תחבקו אותי!‬
‫איפה הרכוש שלך, גברת צעירה?‬
‫לעולם לא אגלה.‬
‫לא! הם תפסו את רידלי!‬
‫עליי להציל את הלב.‬
‫אבל לא אעזוב אותה. חכי לי, רידלי!‬
‫אין עליהם כלום מלבד יותר מדי בננות.‬
‫כן, גם לא עליה, וגם לא בננות.‬
‫תראו, תראו. מה יש לנו כאן?‬
‫אימא, לא!‬
‫רידלי, אני מצטערת.‬
‫הנה, זה מה שאתם מחפשים.‬
‫שחררו אותה ותקבלו אותו.‬
‫אימא!‬
‫רידלי, לא ארשה שיקרה לך משהו. לא אסתכן.‬
‫יפה. ממש יפה.‬
‫וזה גם בצורה של לב.‬ ‫זה יתאים לווילונות החדשים שלי.‬
‫עכשיו נסתלק, כל עוד…‬ ‫-שלום?‬
‫לאן כולם הלכו?‬
‫זה…‬ ‫-דדלי?‬
‫אני לא מאמין שיצאתם להביא את הלב בלעדיי.‬
‫סליחה, דדלי.‬ ‫שמענו אותך מתעטש וחשבנו שאתה מצונן.‬
‫אלו סתם אלרגיות. לדודו הזה יש…‬
‫סינוסים רגישים.‬
‫אלרגיות.‬
‫היי.‬ ‫-רידלי, מה את עושה? תחזרי!‬
‫סמכי עליי.‬
‫עצרו אותה!‬
‫מצטערת על זה, דדלי.‬
‫היי, מה הקטע? האבק יגרום לי ל…‬
‫אימא, צוות עיניים, תפסו מחסה!‬
‫היכונו לפגיעה!‬
‫תפסתי אותו!‬
‫תחזיקי חזק. תפסנו אותך.‬
‫סלחו לי.‬
‫זה היה קרוב.‬
‫עבודה טובה, דדלי. העפת את השודדים ו…‬
‫הלב נשבר.‬
‫זה בסדר.‬
‫לא נכון.‬
‫אימא, מה קרה?‬
‫אני חושבת שאיבדתי את יכולת ההגנה שלי.‬
‫אז נמצא אותה.‬
‫מותק, זה לא כל כך קל.‬
‫סליחה על ההפרעה, נשות ג'ונס,‬ ‫אבל השמש שוקעת.‬
‫עלינו לחזור לשער לפני החשכה.‬
‫נחמד.‬
‫אם חשבתם ששודדים רגילים הם רעים,‬ ‫חכו שתראו את שודדי הלילה.‬
‫טוב, אנו באות.‬
‫נכון, אימא?‬
‫כן.‬ ‫-בואו נלך.‬
‫אלך אחרייך לכל מקום.‬
‫שלום לכם.‬
‫חזרנו. אני חייבת לומר,‬ ‫לעין המצפן יש פינוקים שווים.‬
‫אני אוהבת לטייל בזמן ובחלל,‬
‫ואפילו להיות זעירה‬ ‫ולראות את מא ופא בגובה העיניים.‬
‫ביי.‬ ‫-להתראות!‬
‫הבאתם אותו?‬ ‫-כן.‬
‫וצילמנו עוד תמונה לקיר התהילה.‬
‫זה יפהפה, בדיוק מה שאני צריכה.‬
‫תודה, עיניים. אשים אותה ליד התמונה‬ ‫של שרה כמגינה צעירה בהכשרה.‬
‫רגע, זה לא הכובע הרגיל של אימא.‬
‫לא, זה היה כובע המזל שלה כשהייתה הרפתקנית.‬
‫היא חבשה אותו המון, עד שהתפרק.‬
‫אני לא מאמינה שחלפו 35 שנים‬ ‫מאז שהרחבנו את המוזיאון‬
‫כדי שיכלול את העץ.‬
‫ובמשך 35 שנים, לב המוזיאון היה בתוכו.‬
‫היום נפתח אותו מחדש.‬
‫היום אני גם פורשת…‬
‫מתפקיד מגינת המוזיאון.‬
‫מה?‬ ‫-לא נכון!‬
‫אני אוהבת להגן על המקום‬ ‫שהקדשתי לו, ובכן, את כל חיי…‬
‫הגיע הזמן.‬
‫הגיע הזמן להיפרד מהכובע שלי… לתמיד.‬
‫אימא, למה?‬
‫ראית אותי שם.‬
‫אין בי תשוקה להרפתקאות כמו שיש לך.‬ ‫כבר לא, בכל מקרה.‬
‫אולי מעולם לא הייתי ממש טובה. לא כמוך.‬
‫אימא.‬
‫מה קרה שם?‬
‫אימא בחרה להציל אותי במקום את הלב.‬ ‫היא חושבת שהיא כבר לא מגינה טובה.‬
‫היא רק צריכה תזכורת.‬
‫תזכורת? למה?‬
‫לכמה שהיא הייתה טובה,‬ ‫והיא עדיין כזו. שרה? חכי!‬
‫קשה לדמיין שאימי לא תהיה מגינה.‬
‫תראו אותנו, אנחנו צוות נהדר.‬
‫חבל. היא המגינה הכי טובה שאני מכירה.‬
‫מבלי להעליב אותך, כמובן.‬
‫לא נעלבתי. תמיד רציתי להיות ולו חצי ממנה.‬
‫היא הייתה חסרת פחד,‬
‫ומנהיגה מצוינת.‬
‫הלוואי שיכולנו להזכיר לה את זה.‬
‫אנו יכולים. אני יודעת שכן.‬ ‫מה הייתה ההרפתקה הכי גדולה של אימא?‬
‫אתם חושבים על מה שאני חושב?‬ ‫-לא יודע. מה חשבת?‬
‫שגרביים צריכים להגיע בשלישיות,‬ ‫כי אם מאבדים אחד נשארים שניים?‬
‫עף לי המוח.‬
‫אני יודעת מה הייתה ההרפתקה‬ ‫הכי גדולה של אימך, וגם שלנו.‬
‫הנה זה.‬
‫מומיה-דהים!‬ ‫-זה מעלה בי זיכרונות.‬
‫מה רואים כאן?‬
‫צלקות משרפה מפחידה נורא.‬
‫כך הפכנו לצוות.‬
‫והצטרפנו לאימך האדירה.‬
‫אני זוכרת את זה כאילו שזה קרה אתמול.‬
‫כל תושבי המוזיאון התאספו כאן‬ ‫לכבוד טקס החניכה של העץ,‬
‫כדי לחגוג את הצטרפותו למוזיאון.‬
‫לא היינו עדר עדיין‬ ‫ואפילו לא חברים כמו עכשיו.‬
‫אחי!‬
‫אבל באמצע הטקס,‬
‫ברק עצום ממוצג מזג האוויר‬
‫כאילו, פגע בעץ ואז הוא עלה באש!‬
‫הייתה בהלה מוחלטת במוזיאון.‬
‫אימך ניסתה להסתדר לבדה.‬
‫ואנחנו לא ממש חיבבנו זה את זה.‬
‫אבל ברגע של אומץ טהור,‬ ‫במקום לנסות להימלט,‬
‫אימך רצה לתוך הלהבות.‬
‫אוי, לא!‬
‫והיא יצאה משם, צרובה ומכוסה באפר,‬
‫כשהיא מחזיקה את לב המוזיאון.‬
‫המתכת החמה של הלב‬ ‫עשתה לה צלקת על היד,‬
‫אבל לא היה לה אכפת.‬ ‫-וזה נתן לנו השראה, כאילו, להתאחד לצוות.‬
‫שרה הנהיגה אותנו,‬
‫והצלחנו להוציא‬ ‫את כל החברים והחברות מכלל סכנה.‬
‫הצוות שלנו התחשל בלהבה,‬ ‫והצלנו את המוזיאון באותו יום.‬
‫ואו. התחשלתם בלהבה.‬
‫רואים? אימא היא הרפתקנית אמיצה.‬
‫הלוואי שנוכל להזכיר לה‬ ‫איך היא הרגישה באותו רגע,‬
‫כשהייתה גיבורה.‬
‫"תראו את התמונות האלו‬
‫"אומר לכם מה אני רואה‬
‫"גיבורה שהיא דוגמה לאומץ אמיתי‬
‫"אימא זקוקה לתזכורת‬
‫"למי שהייתה פעם‬
‫"ואז היא שוב תהיה גיבורה‬
‫"כל אחת מההרפתקאות שלה‬
‫"הייתה נועזת מקודמתה‬
‫"לו רק יכולנו לעזור לה להיזכר בעבר‬
‫"אם נוכל איכשהו לגלות‬
‫"דרך לחזור לפעם, מזמן‬
‫"נעזור לה להיות גיבורה שוב‬
‫"אימא, תגידי לי מה אני צריכה לעשות‬
‫"כדי שתראי את הגיבורה המרשימה ש…‬
‫"אני רואה בך‬
‫"נעזור לה להיזכר‬
‫"את מי שהיא תמיד הייתה‬
‫"נעזור לה להיות גיבורה‬
‫"שוב"‬
‫צוות עיניים, בואו.‬ ‫-במה העניין, רידלי?‬
‫כמגינה מוסמכת יש לי כוחות חדשים, זוכרים?‬ ‫כולל לחזור לזמן עבר.‬
‫למה שתרצי לעשות זאת?‬
‫לא יודע מה אתכם, אבל שנאתי את כיתה ז'.‬
‫אם אשתמש בעין המצפן שלי‬ ‫על התמונה הזו של אימא והעץ,‬
‫נחזור לעבר ונשאל את כובע המזל של אימא.‬
‫כשהיא תחבוש אותו,‬ ‫אני יודעת שהיא תשנה את דעתה ולא תפרוש.‬
‫מסע בזמן?‬
‫זה לא כאילו… בערך… נורא… מסוכן?‬
‫האסטרונאוטית הזו‬ ‫למדה ממש מעט על רצף מרחב-זמן,‬
‫אבל אני יודעת דבר אחד…‬
‫חזרה בזמן עלולה להרוס כל מיני דברים בהווה,‬
‫וגם בעתיד.‬
‫זה מעשה פזיז מדי, מותק.‬
‫וזה מגיע ממישהי‬ ‫שקופצת לחורים שחורים באופן קבוע.‬
‫כן, אני מניחה שאת צודקת.‬
‫קדימה, נמצא דרך לעודד את אימך.‬ ‫-היא בטח תשמח לקבל שקית זרעוני ציפורים.‬
‫אוכל לעשות את זה. אני בטוחה.‬
‫כלומר, הן מינו אותי למגינה.‬
‫יש לי את הכוח, אז למה לא להשתמש בו?‬
‫אחזור לפני שישימו לב שהלכתי.‬
‫טוב, עבר, אני באה!‬
‫זה המוזיאון, אבל הכול נראה די ישן.‬
‫כנראה שאני בעבר.‬
‫אימא, ראית את כובע המזל שלי?‬
‫שוב איבדת אותו?‬
‫אלו אימא וסבתא מהעבר.‬
‫והנה כובע המזל של אימא.‬
‫כן!‬
‫הצלחתי. מצטערת, כובע מזל.‬ ‫אחזיר אותך כשאימא שוב תרגיש כמו גיבורה.‬
‫חזרתי להווה.‬
‫אבל… איפה כולם?‬
‫אימא? סבתא?‬
‫מישהו יודע למה כל כך חשוך פה?‬
‫אימא, את כאן?‬
‫אימא וסבתא לא שיקמו את העץ?‬
‫הכול נראה כל כך שונה ו…‬
‫מר פ'?‬
‫מי שם?‬
‫פולשת!‬ ‫-אל תזוזי.‬
‫אני חייבת ללכת.‬
‫מישהי פרצה למוזיאון.‬
‫מי אלו?‬
‫היי?‬ ‫-בואי איתי אם תרצי לחיות.‬
‫מי את?‬
‫אין זמן. תיכנסי, מותק.‬
‫"מותק"?‬ ‫-היי!‬
‫נדווח למר פיבודי.‬
‫כך המאבטחים לא יציקו לנו, מותק.‬
‫שוב קראת לי "מותק". מי את?‬
‫מי אני?‬
‫רק קופת חלל נחמדה‬ ‫ומנהיגת המחתרת של המוזיאון.‬
‫ובכן… המנהיגה והחברה היחידה.‬
‫פיצ'ס? אני כל כך שמחה שזו את.‬
‫תמיד נחמד לראותך, רידלי.‬ ‫אבל מה בשם מאדים את עושה כאן?‬
‫זה לא מקום לילדים.‬
‫לא מקום לילדים? זה מוזיאון לילדים.‬
‫ובכן, בטח.‬
‫אבל זה מוזיאון‬ ‫בבעלותו ובשליטתו של פיבודי, זוכרת?‬
‫אני יודעת שמזמן לא היית כאן,‬ ‫אז הרשי לי להזכיר לך.‬
‫כשפיבודי תפס שליטה, הוא סילק‬ ‫את המשפחה שלך מבית העץ ועבר לגור שם.‬
‫הוא אילץ את אימך ואת סבתך‬ ‫לעבוד בחנות המזכרות…‬
‫פיטר את לוני והחליף אותה‬ ‫בחברת אבטחה אכזרית.‬
‫והכי גרוע, פיבודי נועל את המוצגים בלילות.‬
‫כולם לכודים.‬
‫אז לא משחקים ביחד, לא ישנים אצל חברים,‬
‫אין הופעות ברוטונדה. כלום.‬
‫לא! למה הצוות לא עצר את זה?‬
‫צוות?‬
‫איזה צוות?‬
‫פרד, דנטה, דדלי, איסמת ואת, פיצ'ס.‬
‫הקמתם צוות כשאימא הייתה קטנה.‬
‫לא נכון. מעולם לא היינו צוות.‬
‫מה?‬
‫אוי, לא.‬
‫ומצטערת שזה מבאס כמו בננה חומה,‬
‫אבל אימך לא הפכה להיות המגינה‬ ‫שקיווינו שהיא תהיה.‬
‫היא לא התנגדה לפיבודי.‬
‫אני…‬
‫אני לא מאמינה לך.‬
‫אימא אוהבת את המוזיאון‬ ‫והיא תעשה הכול כדי להגן עליו.‬
‫באמת?‬
‫פיצ'ס, תיקחי אותי לאימא שלי?‬
‫אימא?‬ ‫-רידלי?‬
‫מה את עושה פה?‬ ‫את אמורה להיות בפנימייה.‬
‫פנימייה? ממתי אני לומדת ב…‬
‫נכון, אני לומדת בפנימייה.‬
‫רק רציתי לבוא ולראות…‬
‫אימא, תראי לי את היד שלך.‬ ‫-מה?‬
‫מה קרה לצלקת שלך?‬ ‫-צלקת? איזו צלקת?‬
‫כשהעץ של משפחת ג'ונס עלה באש.‬
‫אני לא יודעת על איזו צלקת את מדברת,‬ ‫אבל אני זוכרת את השרפה.‬
‫ברק פגע בעץ וכולם פחדו כל כך.‬
‫אבל נכנסת לתוכו‬ ‫והצלת את לב המוזיאון, נכון?‬
‫מה? לרוץ אל תוך שרפה? לא, תודה.‬
‫וגם לא מצאתי את כובע המזל שלי. מסוכן מדי.‬
‫אז בלי הכובע שלך, לא נכנסת אל תוך השרפה?‬
‫ולא נתת להם השראה להצטרף לצוות שלך.‬
‫רידלי, אסור לך להיות במוזיאון,‬ ‫מר פיבודי לא מרשה.‬
‫והוא הבוס, אז דעתו קובעת.‬
‫טוב, בטח.‬
‫כשאסיים לסדר את זה,‬ ‫אסיע אותך בחזרה לביה"ס.‬
‫אז אני… אחכה בחוץ.‬
‫כולם נעלמים מהתמונה.‬
‫זה אומר שכשלקחתי את הכובע של אימא מהעבר,‬
‫איכשהו הרסתי הכול והצוות לא התאחד?‬
‫עליי לתקן את זה, פיצ'ס.‬
‫אבל קודם, אני חייבת לצאת מפה.‬ ‫תעזרי לי לברוח?‬
‫אעזור לך עד הכוכבים ובחזרה!‬ ‫-תודה.‬
‫היה טוב לראות אותך, רידלי.‬ ‫אנחנו בהחלט מתגעגעים אליך כאן.‬
‫אני אחזור. אני מבטיחה.‬
‫קיבלתי. עכשיו, בואי נתקלף מכאן!‬
‫הנה זה.‬ ‫-הרכב המסתורי שנופלות ממנו קליפות בננה.‬
‫נראה אתכם תופסים אותי!‬
‫תודה, פיצ'ס. אני מבטיחה שכשאסיים עם העבר,‬
‫לא תגני על המוזיאון לבדך.‬
‫עצרי שם!‬
‫קדימה, שער. תיפתח!‬
‫קדימה!‬
‫טוב, הכול השתנה‬ ‫כשלקחתי את כובע המזל של אימא.‬
‫אז אני צריכה רק להחזיר אותך‬ ‫והכול ישוב לקדמותו. נכון?‬
‫אין מצב.‬
‫מצאת את כובע המזל שלי!‬
‫כן. ראיתי אותו במוזיאון‬ ‫אז חזרתי כדי להשיב אותו.‬
‫תודה. רציתי אותו קודם.‬
‫בטח לא תאמיני, אבל העץ הזה עלה באש.‬ ‫-מה?‬
‫זה לא טוב.‬
‫לא היה לי כובע ופשוט קפאתי.‬
‫מזל שאימא שלי הגיעה… בסופו של דבר.‬
‫לא, הגעתי מאוחר מדי.‬
‫השרפה כבר קרתה. מה לעשות?‬
‫את די מוכרת לי. אני מכירה אותך?‬
‫אני…‬
‫גם בת למשפחת ג'ונס.‬
‫דודנית רחוקה שלך. באתי לביקור.‬
‫שמי רידלי.‬
‫רידלי, מה?‬
‫שם מגניב, אני אזכור אותו. בכל מקרה,‬ ‫נעים להכיר אותך סוף-סוף. אני שרה.‬
‫וזה לא עניין גדול, אבל אני מגינה בהכשרה.‬
‫ובכן, את יודעת מה כל מגינה לעתיד צריכה?‬
‫צוות נהדר שאותו היא תנהיג.‬ ‫בואי נקים אחד כזה.‬
‫לא, אני עובדת טוב יותר לבד.‬ ‫צוות רק יעכב אותי.‬
‫אין מצב. כיף לעבוד עם צוות.‬
‫לפחות תנסי.‬ ‫אני יודעת בדיוק מי יתאים לזה במוזיאון.‬
‫תודה על התפיסה.‬
‫אין בעיה. לפעמים נחמד לקבל קצת עזרה.‬
‫אולי את צודקת.‬
‫טוב, אולי זה ימצא חן בעיניי. על מי חשבת?‬
‫דדלי הדודו? את בטוחה?‬
‫הוא לא מפחד מהכול?‬
‫לא מהכול.‬
‫רק עכבישים, שטחים פתוחים,‬ ‫ליצנים, כוכבי ים,‬
‫הצל שלו ודובונים.‬
‫טוב, הוא מפחד מהרבה דברים.‬
‫אבל הוא גם החבר הכי נאמן שאני מכירה ו…‬ ‫-חבר?‬
‫כלומר, זה מה ששמעתי עליו, בכל מקרה.‬
‫שלום? דדלי?‬
‫מי שם?‬
‫היי, שרה. ומי את?‬
‫דודנית רחוקה של משפחת ג'ונס?‬
‫אנו מגבשות צוות שיבוא איתנו להרפתקאות,‬ ‫ורידלי הציעה לצרף אותך.‬
‫לא הרפתקאות!‬
‫כל מה שמחוץ למוצג שלי מסוכן ומזרז הכחדה.‬
‫אני לא רוצה ללכת בדרך הדודו!‬
‫חוץ מזה, צוות בראשות שרה ג'ונס?‬ ‫היא לא ממש מתאימה להנהיג,‬
‫וזה מגיע ממישהו עם מסננת על הראש.‬
‫בשביל מה המסננת?‬
‫להגנה.‬
‫כל יום עלול להיות האחרון, נכון?‬
‫"אתה עלול ליפול לתוך הר געש‬
‫"אסטרואידים עלולים להתעופף בחלל החיצון‬
‫"ואני לא חושב שזה הכי סבבה‬
‫"לדעת שאחד עלול לפגוע לך בפרצוף‬
‫"צעד אחד מהכחדה‬
‫"דקה אחת מהאבדון‬
‫"שם בחוץ עלול להיות פיצוץ‬
‫"יש סופות טורנדו ויש ברקים‬
‫"חול טובעני קיים, שמעתי שזה די נפוץ‬
‫"מומיות וליצנים ממש מפחידים‬
‫"אני מעדיף להישאר כאן וזהו‬
‫"עם כלי מטבח על הראש‬
‫"צעד אחד מהכחדה, רגל אחת בקבר‬
‫"שם בחוץ עלול להיות פיצוץ‬
‫"שם בחוץ עלול להיות‬
‫"עלול להיות פיצוץ"‬
‫כל מנהיג וגיבור צריך להתחיל איפשהו.‬
‫מסע לא מתחיל בסוף, אתה יודע.‬
‫בכל מקרה, אם תיתן לה הזדמנות,‬ ‫היא עשויה להפתיע אותך.‬
‫אני יודעת שהעולם שבחוץ נראה מפחיד,‬
‫אבל כשחברים שומרים עלינו, אנחנו מוגנים.‬
‫כך נוכל להיות אמיצים‬ ‫ולהתמודד עם הפחדים שלנו.‬
‫באמת? יהיו לי חברים?‬
‫כן. חברים שיאהבו אותך בדיוק כמו שאתה.‬
‫אז מה אתה אומר?‬
‫אשמח מאודו-דו!‬
‫זה אבוד, רידלי.‬
‫ההעדפה של ויניפרד היא לדהור לבד.‬
‫אני מבין למה.‬
‫אני לא יודע כמה רגלי הדודו שלי יחזיקו.‬
‫ויניפרד? לא התכוונת לפרד? פרד!‬
‫מה אמרת?‬ ‫-פרד?‬
‫איך ידעת שאני רוצה שיקראו לי פרד?‬ ‫-השם פרד פשוט מתאים לך.‬
‫יופי. ההורים שלי קראו לי ויניפרד,‬ ‫אבל לא הרגשתי שזה נכון לי.‬
‫פרד הוא שם חזק וקשוח.‬
‫השם פרד חזק וקשוח כמוך‬ ‫ואנו מציעים לך להצטרף לצוות שלנו.‬
‫לא, סליחה. אמשיך לדהור לבד.‬
‫אף אחד בעדר שלי לא מבין אותי.‬ ‫למה שתהיו שונים?‬
‫טוב, זה נכון.‬
‫בואו, עדיף שנחזור לרוטונדה.‬
‫תודה לאלילי הדודו.‬
‫רגע! פרד!‬
‫לפעמים העדר האמיתי שלנו‬ ‫אינו זה שנולדנו לתוכו,‬
‫אלא זה שאנחנו בוחרים.‬
‫ובכן, אם את חלק מהעדר…‬
‫איך אמרת שקוראים לך?‬ ‫-רידלי.‬
‫השם רידלי מתאים לך.‬
‫בכל מקרה, אם את חלק מזה, אז אני בפנים.‬
‫כולם מו-זמנים לבוא!‬
‫בבקשה, אל תאלצו אותי להמשיך לרוץ.‬
‫אז מי הבא בתור שיצטרף לצוות שלנו?‬
‫כאילו, אוי!‬
‫דנטה, אתה בסדר?‬
‫אאוץ'. כן, אני בסדר.‬
‫סתם עוד נפילה.‬ ‫למרבה המזל, ראלף ואני די קשוחים.‬
‫אתה חייב להיות זהיר.‬
‫זהיר, מה?‬
‫מעולם לא אמרו לי את זה.‬
‫זה נראה כמו רעיון די חכם.‬
‫אתה בטח אוהב להחליק לבד,‬
‫אבל רצינו להציע לך להצטרף לצוות שלנו.‬
‫תראה, כשפותחים את הלב כלפי אחרים…‬
‫בטח, אני אצטרף. נשמע כיף.‬
‫טוב, נהדר.‬
‫ובכן, זה היה קל.‬
‫מאיפה מגיעה המוזיקה המקסימה הזו?‬
‫אופס. זה אני.‬ ‫-אדיר!‬
‫מה?‬
‫זה ממש מפחיד…‬
‫אבל גם די כיף.‬
‫בואו!‬
‫רגע, אנחנו לא אמורים ללכת לאגף החלל?‬
‫רצית לפגוש את פיצ'ס האסטרונאוטית, נכון?‬
‫היא כבר לא ממש נמצאת שם.‬ ‫בדרך כלל אפשר למצוא אותה…‬
‫כאן.‬
‫מא, פא, עוד מילקשייק בננה, בבקשה.‬
‫אין בעיה.‬ ‫-שימי משהו בצנצנת הטיפים,‬
‫אנו לא מנהלים את המסבאה הזו מטוב לבנו.‬
‫היא נראית ממש עצובה.‬
‫על פי השמועה במוזיאון,‬ ‫לפיצ'ס יש פחד סודי שהשתלט עליה.‬
‫היא הפסיקה לטוס לחלל.‬
‫פחד סודי.‬
‫חכו כאן.‬
‫היי. פיצ'ס, נכון?‬
‫מי רוצה לדעת?‬
‫חברה שעדיין לא פגשת.‬
‫אני רידלי. רידלי ג'ונס.‬
‫מה אוכל לעשות למענך…‬
‫רידלי ג'ונס?‬
‫זה רק ניחוש, אבל…‬
‫יש לך פחד גבהים?‬
‫אוזניים לכותל.‬
‫תקשיבי, פעם הצלחתי להתגבר על הפחדים שלי‬
‫ולצאת למשימות בחלל עם חברתי סילביה ג'ונס.‬
‫זהיא הייתה אמיצה מאוד והייתי אמיצה בזכותה.‬
‫אבל בשנים שחלפו מאז,‬ ‫הפחדים שלי השתלטו עליי.‬
‫הכול נראה מפחיד יותר עכשיו.‬
‫אפילו שרה קפאה על מקומה בשרפה היום.‬
‫לכולנו יש פחדים,‬ ‫אבל אנחנו לא צריכים להתמודד איתם לבד.‬
‫כמו שאמרת, סבתא… כלומר, סילביה,‬
‫העניקה לך אומץ.‬
‫גם שרה יכולה.‬
‫אם תצטרפי לצוות שלנו,‬
‫נעזור לך לחזור לעצמך.‬
‫כן.‬ ‫-ההזמנה מוכנה.‬
‫קחו אותה. קיבלתי אישור המראה!‬
‫מה? אחרי שעבדנו כל כך קשה?‬
‫סליחה.‬
‫אנחנו בגודל של כף, את יודעת!‬
‫אני לא מאמינה שזה באמת עובד.‬
‫וזה טוב, כי אני חייבת‬ ‫לאחד את הצוות ולהציל את המוזיאון, ומהר!‬
‫טוב, צוות. נותרה רק חברה אחת.‬ ‫-מי זו?‬
‫איסמת.‬
‫מה?‬ ‫-המלכה איסמת?‬
‫כן.‬ ‫-המלכה איסמת הרוגזת?‬
‫הנוראית?‬
‫זו שכועסת על הבוקר?‬
‫וכועסת גם בסוף הלילה?‬
‫וגם בכל שאר הזמן?‬
‫איסמת הזאת?‬
‫כן. בואו.‬ ‫-את צוחקת?‬
‫קיבלתי את כובע המזל שלי בחזרה‬ ‫ואני לא פוחדת משום דבר.‬
‫אבל אם הייתי פוחדת ממשהו,‬ ‫זו הייתה מלכת המומיות.‬
‫מה? בואו.‬
‫לפעמים איסמת מתנהגת כמו מלכה,‬ ‫אבל אין סיבה לפחד ממנה.‬
‫פולשים!‬
‫מה אמרת?‬
‫היי.‬
‫אמרתי לכם, אנחנו לא פולשים.‬ ‫אנחנו חברים של המלכה.‬
‫סיפור סביר.‬
‫למלכה אין חברים.‬
‫דממה!‬
‫אנו מציגים את מלכתנו,‬
‫המלכה איסמת צ'יוני ג'ומאנה‬ ‫אדריסי ח'פרי הגדולה… מכולן.‬
‫קידה.‬
‫לא להסתכל לה בעיניים.‬
‫תודה, אבות.‬
‫עכשיו, מי מעז להסתנן למתחם הקדוש‬ ‫של המומיה המלכותית,‬
‫שמעוצב בטוב טעם? זה פרטי!‬
‫בבקשה, הוד מעלתך.‬
‫אנחנו תושבי המוזיאון‬ ‫ובאנו למוצג שלך כדי לבקר אותך.‬
‫לבקר אותי? בלי מתנות או מנחה?‬
‫אל תצחיקי אותי.‬
‫קחי את הדודו.‬ ‫-היי!‬
‫זו בדיחה?‬
‫זה לא יתאים לעיצוב שלי.‬
‫קדימה, שרה. את חייבת לעשות משהו.‬ ‫כולם זקוקים לעזרתך.‬
‫הפולשת! היא נמלטה!‬
‫כן!‬
‫אל תזוזו, אלא אם תרצו שהמלכה תחטוף!‬
‫מצטערת על זה.‬
‫בואו.‬
‫למה אתה סתם עומד כאן?‬
‫תפסו אותם! הם חטפו את המתוקה שלנו!‬ ‫כלומר, את המלכה!‬
‫עזבי אותי, טיפשה שכמוך.‬
‫מבלי שהמלכה תשלוט,‬
‫הממלכה עלולה להתמוטט לחלוטין!‬
‫ויותר חשוב, התלבושת שלי ממש מתקמטת.‬
‫לכיוון השני!‬
‫הנה הם! עצרו אותם!‬
‫אני מבטיח לכם שקבב דודו אינו מעורר תיאבון.‬
‫עוד רעיונות גאוניים?‬
‫שרה, תסבירי לאיסמת למה אנחנו כאן.‬
‫מצטערת שעשינו את זה, רק רצינו לדבר איתך.‬
‫אני יודעת איך זה לקבל אחריות גדולה,‬
‫ולשמר מורשת משפחתית.‬ ‫זה עלול להיות מפחיד ומציף.‬
‫אבל אם תסלקי את הפחדים וגם את השומרים,‬
‫ותיפתחי בפני חברים, אולי תמצאי צד אחר בך.‬
‫כזה שאינו כל כך… מלכותי.‬
‫זו האימא שאני מכירה.‬
‫זה בהחלט היה מסוכן.‬
‫חשבתי שכולנו ניכחד לגמרי.‬
‫טוב, כמה מאיתנו באמת נכחדו.‬
‫ממש כך.‬
‫שרה, היית מדהימה.‬
‫כנראה שזה נכון, מה?‬
‫תפסיקו, לא הייתי עושה לכם משהו רע…‬
‫מלבד להשליך אתכם לצינוק לכמה מאות שנים.‬ ‫-זה הכול, נסיכה?‬
‫אני מלכה.‬
‫היי, זו הפעם הראשונה שאמרתם את זה.‬
‫לא משנה.‬
‫בכל מקרה, אני שמחה‬ ‫שהחלטת להצטרף אלינו, איסמת.‬
‫עכשיו כולכם צוות ושרה מנהיגה אתכם.‬
‫ההווה צריך לחזור לקדמותו.‬
‫מה?‬
‫כולם עדיין נעלמים.‬
‫אבל למה?‬
‫פרד, אמרתי לך להתרחק מהתכשיטים!‬
‫רק נגעתי בהם.‬
‫אני לא טוב בעימותים…‬
‫סליחה, דודו קטנצ'יק.‬ ‫איך אמרת שקוראים לך? דבון?‬
‫בגלל זה אני בדרך כלל טסה לבדי.‬
‫אמנם איחדתי את כולכם,‬
‫אבל זה לא אומר שהפכתי אתכם לצוות.‬
‫"תראו למה גרמתי‬
‫"איזה בלגן עשיתי‬
‫"לא אוכל לתקן את החלום המרוסק הזה‬
‫"המאמצים שלי היו לשווא‬
‫"למרות מה שמונח על הכף‬
‫"כל כך ניסיתי להפוך אתכם לצוות‬
‫"אי אפשר לכפות חברות‬
‫"שלכם התחשלה באש‬
‫"התאחדתם במצב הכי קיצוני שיש‬
‫"כעת לא אוכל לשנות דבר‬
‫"אני חוששת שהכישלון בלתי נמנע‬
‫"לא אוכל לאלץ אתכם לבחור‬
‫"להיות צוות"‬
‫באמת?‬ ‫-זו בדיחה?‬
‫כנראה שהברירה היחידה שלי היא לחזור להווה‬ ‫ולתקן את המצב בדרך אחרת.‬
‫עין המצפן שלי, הוא נשבר.‬
‫אוי, לא. אין מצב שזה קורה.‬
‫נו, תעבוד! בבקשה!‬
‫כן!‬
‫זה לא טוב.‬
‫אין מצב. זה עין המצפן?‬
‫לא ייאמן!‬
‫לא אמרת שגם את מגינה של המוזיאון.‬
‫זו בטח עבודה די קשה, מה?‬
‫כלומר, לך זה קשה. אני אהיה מעולה.‬
‫כנראה ששכחתי.‬
‫נראה שזה הרוס לגמרי.‬
‫כן, זה נשבר איכשהו.‬
‫עליי לתקן אותו לפני שאחזור הביתה,‬
‫לבית שקיים בזמן הזה ולא בעתיד או משהו.‬
‫זו עבודת מתכת מפוארת.‬
‫תצטרכי נפח מעולה כדי לתקן את זה, מותק.‬
‫בטח, אבל איפה אמצא נפח בזמן… כזה?‬
‫אה, נכון. היי, איידה!‬
‫אז זה שבור לגמרי.‬
‫כשאני חובטת בו, הוא עושה ככה.‬
‫אבוי!‬
‫כפי שחששתי, יש לחשל מחדש את עין המצפן.‬ ‫-לחשל מחדש?‬
‫ובכן, אם מישהו מסוגל‬ ‫לעשות זאת, איידה, זה אתה.‬
‫כן, אולי אצליח לבצע זאת.‬
‫אתיך את המתכת כדי לעצב מחדש ולתקן.‬
‫אבל עליי להזהיר אותך,‬ ‫החום במוצג שלי לא מספיק.‬
‫אצטרך לחשל את עין המצפן שלך‬ ‫בהר הגעש של הדינוזאור.‬
‫הר הגעש שנמצא ממש שם?‬
‫לרגע חשבתי שאתה מדבר על מקום רחוק ומסוכן.‬
‫לא, לא חיקוי שעשוי מגומי ומפלסטיק.‬
‫הדבר האמיתי, כאן.‬
‫ואו!‬ ‫-כל מצרים!‬
‫זה המון עשן.‬
‫ולבה.‬ ‫-ומאגמה.‬
‫כן. מבחינה טכנית זה חלק מהמוצג שלי,‬
‫אבל אני מנסה להתרחק‬ ‫מהר הגעש האמיתי ככל האפשר.‬
‫כי, אתם יודעים… הוא די מסוכן ותוקפני.‬
‫איידה, אתה בטוח שאי אפשר‬ ‫לשים פלסטר על עין המצפן ולסגור עניין?‬
‫למרבה הצער, לא.‬
‫חפץ כה נדיר וקסום כזה‬ ‫חייב להיות מחושל בלהבה.‬
‫מחושל בלהבה.‬
‫זהו זה!‬
‫בדיוק כמו העץ שעלה באש,‬
‫המשימה הזאת עשויה לאחד‬ ‫את עין המצפן עם אימא והצוות.‬
‫אל תדאגי, שרה.‬ ‫אם נשתף פעולה כצוות, אנו נצליח.‬
‫חילקנו בינינו את כלי הנפחות שלי,‬ ‫כעת עלינו להזדרז לפסגת הר הגעש.‬
‫שם אעבוד, ליד הלבה והגחלים החמים ביותר.‬
‫ואו. מקרוב, המקום הזה נראה מפחיד עוד יותר.‬
‫זה נראה כמו הרפתקה.‬
‫כזו שאוכל לעשות לבדי.‬
‫רגע, לא. הר הגעש הזה מסוכן מאוד.‬
‫חוץ מזה, לאיידה יש המון ציוד‬ ‫והצוות כולו צריך לשאת אותו למעלה.‬
‫ואם דיברנו על הצוות,‬ ‫את לא רוצה לתת לנו שיחת עידוד?‬
‫אל תיפלו לתוך הלבה. היא חמה.‬
‫שיחת עידוד נהדרת. ממש מעוררת השראה.‬
‫המשימה נראית בלתי אפשרית,‬ ‫אבל אני מאמינה בכולכם.‬
‫אם נעשה את זה ביחד ונשמור זה על זה,‬ ‫נגיע לפסגה בתוך זמן קצר.‬
‫בואו נעשה את זה!‬
‫איך הולך שם מאחור?‬
‫מחזיקים מעמד.‬ ‫-טוב.‬
‫אני לא חושב שהסלעים האלו ממש ידידו-דותיים!‬
‫דדלי!‬
‫פיצ'ס, הצלת אותי. תודה.‬
‫זה היה ממש מפחיד.‬
‫אבל אני גם מרגישה שאני חוזרת לעצמי!‬
‫בוא נעשה עסקה, דדלי.‬
‫אם אי פעם תיפול, אני אתפוס אותך.‬
‫תמיד.‬
‫תעשי זאת?‬ ‫-כמובן.‬
‫בשביל מה יש חברים?‬
‫מה קורה?‬
‫הר הגעש עומד להתפרץ.‬ ‫-אז כדאי שנמהר לפסגה.‬
‫לא. נמתין כאן ונתפוס מחסה עד שזה יעבור.‬
‫תישארי, אם תרצי. אני ממשיכה.‬
‫אבל צריך לעלות ביחד.‬ ‫-תראי, רידלי,‬
‫אמרתי לך שאני לא רוצה צוות.‬
‫אמרתי שאני עובדת טוב יותר לבד‬ ‫ושצוות רק יעכב אותי,‬
‫וצדקתי. אני לא יכולה להגן על כולכם.‬
‫אז תתמודדי עם זה, בסדר?‬
‫שרה, אני…‬
‫אוי, לא! כולנו ניפול לתוך הלבה!‬
‫אני יודעת שאתה שבור,‬ ‫אבל בבקשה, תיפתח רק הפעם!‬
‫כולנו דודו מטוגן בשמן עמוק?‬
‫כי אני מריח ברביקיו!‬
‫לא, רידלי השתמשה בעין המצפן והצילה אותנו.‬
‫טוב, את יודעת איך אומרים.‬
‫"גם כשעין המצפן שבור, הוא עובד פעם ביום."‬
‫הדבר הזה נהרס לגמרי.‬
‫חייבים לתקן אותו לפני ש…‬
‫משהו רע יקרה.‬
‫מה קורה פה?‬
‫הפתח שיצרתי עם עין המצפן השבור‬
‫כנראה משתולל ללא שליטה‬ ‫ומכניס את העולם שבחוץ פנימה.‬
‫המוזיאון, התושבים, המוצגים!‬
‫הכול ייהרס.‬
‫והלבה תאכל אותנו לארוחת הצהריים.‬
‫רק אם לא נעשה משהו.‬
‫צריך לתקן את עין המצפן‬ ‫ולסגור את השער לפני ההתפרצות הבאה.‬
‫אידה, כלי הנפחות עדיין אצלך?‬
‫אכן.‬
‫נהדר. נישאר כאן ונחשל אותו,‬
‫כשאת והצוות תביאו את כולם‬ ‫למקום מבטחים ברוטונדה.‬
‫אבל… אני לא מסוגלת.‬
‫כולם מפוחדים ומבולבלים.‬
‫הם זקוקים לך…‬
‫כדי שתנהיגי אותם.‬
‫רידלי, שיקרתי.‬
‫זה לא שלא רציתי צוות…‬
‫מפחיד אותי להנהיג צוות.‬ ‫מה אם אפשל או אעשה טעות או אפגע במישהו?‬
‫אם מישהו יקר לי ייפגע או שאאבד אותו,‬ ‫זה הפחד הכי גדול שלי.‬
‫אני מעדיפה שלא להיות מגינה,‬ ‫מאשר להיות כזו ולהיכשל.‬
‫שרה, אני מכירה מישהי שדומה לך מאוד.‬
‫היא תמיד דואגת ומוודאת שכולם מוגנים.‬
‫במיוחד אני.‬
‫לאחרונה היא חושבת שהיא נכשלה‬ ‫בתור הרפתקנית ומגינה.‬
‫אבל זה בסדר להיכשל.‬
‫"גיבורים לא תמיד מנצחים‬
‫"אבל זה בסדר‬
‫"לפעמים קשה ללכת בסנטר מורם‬
‫"וזה בסדר‬
‫"אי אפשר להימלט מכישלון‬
‫"אבל גיבורים ממשיכים הלאה‬
‫"הם פשוט לומדים לומר‬
‫"שזה בסדר‬
‫"גיבור אינו חסין מפני פחדים‬
‫"אבל זה בסדר‬
‫"תצטרכי ללמוד להחזיק מעמד‬
‫"וזה בסדר‬
‫"כשאנשים זקוקים להגנה‬
‫"אל תתני לפגמים שלך להבריח אותך‬
‫"זה לא בסדר‬
‫"לא חשוב כמה נכשלת‬
‫"לא חשוב כמה נפלת‬
‫"הכי חשוב זה לקום בחזרה על הרגליים‬
‫"לא תוכלי לנצח בכל קרב‬
‫"לא תמיד תוכלי להציל את המצב‬
‫"רק תעשי את המיטב‬
‫"את תהיי בסדר"‬
‫זה בסדר.‬
‫את בת ג'ונס, שרה,‬ ‫ובנות ג'ונס לא מוותרות לעולם.‬
‫בנות ג'ונס לא מוותרות לעולם, מה?‬
‫טוב, צוות, די לעמוד סתם.‬
‫בואו נתקדם.‬
‫רידלי ואיידה יישארו לתקן את עין המצפן‬ ‫ולנו יש הרבה תושבים מפוחדים.‬
‫תפקידנו הוא להציל אותם, טוב?‬
‫בסדר!‬ ‫-אז קדימה!‬
‫בסדר!‬ ‫-כן!‬
‫אתה מוכן?‬
‫לחלוטין כן!‬
‫אני רק צריך קצת…‬
‫לבה חמה.‬
‫אנו מתחילים בתהליך ההתכה.‬
‫וכפי שאנחנו הנפחים אומרים,‬ ‫"כל התכה לטובה."‬
‫תמהר, בסדר? אין לנו הרבה זמן.‬
‫הצלחנו!‬ ‫-הידד!‬
‫עשינו את זה בכבודו-דו!‬
‫יוסטון, יש לנו חבר'ה מוגנים במוזיאון.‬
‫הכול יהיה בסדר.‬
‫כולם, רוצו למדרגות!‬
‫אוי, לא! לב המוזיאון.‬
‫שרה, למה את לא רצה?‬
‫תמשיכי. מיד אחזור.‬
‫לא. אימא!‬
‫איידה, בבקשה, תמהר.‬
‫כמעט.‬
‫מצאתי!‬
‫אוי, לא.‬
‫אימא!‬
‫שרה, תתפסי!‬
‫כובע המזל שלי!‬
‫כובע המזל שלך אבוד.‬
‫זה לא כזה נורא.‬
‫את יודעת, אני מתחילה לחשוב‬ ‫שלא הכובע עושה את ההרפתקנית, אלא…‬
‫הלב שפועם מתחתיו.‬
‫אני אוהבת את החלק השני.‬ ‫-גם אני.‬
‫אוי, לא! אנחנו לכודות!‬
‫ליידי רידלי! תתפסי!‬
‫זה… זה עבד.‬
‫הצלחנו!‬ ‫-אדיר!‬
‫הצלחה בגודל הגלקסיה! עשינו את זה!‬
‫ועשינו את זה ביחד.‬
‫בתור צוות, ועוד איך!‬
‫כן.‬ ‫-צוות.‬
‫באמת עשינו את זה.‬
‫אם הלבה נעלמה, אפשר לעזור לנו לרדת?‬
‫אופס… זה קרה באשמתי.‬
‫עלינו להחזיר הרבה תושבים‬ ‫מפוחדים ואבודים לביתם.‬
‫מוכנים?‬ ‫-תלכו אתם.‬
‫אתם תסתדרו. אני יודעת שתשמרו על המוזיאון.‬
‫קיבלתי.‬ ‫-בהחלט.‬
‫תודה שהאמנת בי, רידלי.‬ ‫אני מבטיחה שלא אוותר לעולם.‬
‫תודה, רידלי.‬
‫בסדר, אין סורגים על המוצגים,‬ ‫אין תאורה מפחידה או מאבטחים.‬
‫בינתיים הכול בסדר.‬ ‫-דדלי…‬
‫אי אפשר לכתוב על הכרזה‬ ‫"בכיכוב דדלי המדהים".‬
‫מה? למה?‬
‫כי אתה לא הכוכב של החגיגה הזו, אלא אני.‬
‫כלומר, זה העץ.‬
‫עכשיו אני רק צריכה‬ ‫לשכנע את אימא שלא לפרוש.‬
‫אבל אני לא צריכה כובע מזל לשם כך.‬
‫הכובע לא עושה את הגיבורה,‬ ‫אלא הלב שפועם מתחתיו.‬
‫ואין לב חזק מזה של אימא,‬ ‫אני יודעת שאצליח לשכנע אותה.‬
‫אימא?‬
‫אני במטבח.‬
‫אימא. טוב, אני יודעת שאת רוצה לפרוש‬
‫ולא להיות מגינה, אבל אני…‬ ‫-לפרוש?‬
‫על מה את מדברת, מתוקה?‬
‫אבל אמרת…‬
‫רידלי, אני בת ג'ונס‬ ‫ובנות ג'ונס לא מוותרות לעולם.‬
‫בואי נאכל לפני שנצא לסיור.‬
‫תיזהרי מפיבודי,‬ ‫הוא מתנהג ממש מוזר לאחרונה.‬
‫לא רק תיקנתי את העתיד,‬ ‫שיפרתי אותו אפילו יותר.‬
‫מה אמרת, מתוקה?‬ ‫-כלום.‬
‫למה עשית את זה?‬
‫רק… תודה על כך שתמיד‬ ‫היית הגיבורה שלי ושלא ויתרת לעולם.‬
‫גם את הגיבורה שלי, רידס,‬ ‫ואני מבטיחה שלא אוותר לעולם.‬
‫תרגום כתוביות: ליאת בר־און‬