‎„A suferit o înfrângere jalnică
‎pentru că l-a căutat pe Pickle ‎fără să fie pregătit să lupte, fără scop.
‎Deși e fiul meu, ‎sunt dezgustat de lipsa lui de prudență.”
‎Cam exagerezi, nu crezi?
‎Baki a făcut tot ce a putut.
‎Directorul conglomeratului Tokugawa ‎a devenit senil?
‎„Mă voi strădui. Voi face tot ce pot. ‎Voi da tot ce am mai bun.”
‎Așa vorbesc ratații.
‎Există o lume în care asta nu contează.
‎Spui lucruri pe care le-ai învățat demult.
‎Dacă mai încerci să fii vag cu mine,
‎s-a zis cu tine, tataie.
‎Îmi…
‎Îmi pare rău.
‎Tataie, ce norocoși suntem!
‎Ce-i drept, ‎acum l-a întâlnit pe acel sălbatic.
‎Nemernicul… Pariez ‎că nu va putea dormi multă vreme.
‎Pun pariu că asta spune.
‎„Nesăbuitul!”
‎Nu voi putea dormi o vreme.
‎Doar cu atât m-a făcut să mă distrez bine.
‎Îmi dau seama ce e, cât de grozav e…
‎Cu o singură lovitură, suntem prieteni.
‎Pot să-l depășesc?
‎Nivelul acela…
‎Nivelul pe care știam ‎că nu-l pot atinge așa cum sunt acum…
‎Dar, cu el, îl pot depăși!
‎SEDIUL SHINSHINKAI
‎Sunt sigur că l-ai executat așa. ‎Așa-zisul „Pumn Mach”.
‎E singura ta mișcare care m-a surprins.
‎Puterea generată de degetele mari ‎în două locuri e accelerată de glezne.
‎Apoi e accelerată de ambii genunchi.
‎Apoi, de șolduri și de zona lombară.
‎Apoi e accelerată de coloana vertebrală ‎și de umeri.
‎Apoi, de coate, apoi, de încheieturi.
‎Apoi, de pumn.
‎Te-am văzut folosind mișcarea asta ‎când te-ai luptat cu Hanayama.
‎Voi fi sincer.
‎Am simțit fiori pe șira spinării.
‎Asta am spus atunci.
‎„Am depășit momentul ăsta ‎acum 2.000 de ani!”
‎N-a fost o minciună.
‎Dar adevărul e
‎că am folosit mișcarea ‎doar la antrenamente.
‎N-am folosit-o în viața reală.
‎Am obținut victoria ‎cu artele marțiale învățate.
‎Dar, după acea luptă, ‎se vede că suntem la fel de puternici.
‎În lunga istorie a kung-fuului,
‎cred că există doar un om ‎care a stăpânit această mișcare.
‎Katsumi, ar trebui ‎să perfecționezi mișcarea
‎și s-o faci mai rapidă!
‎Lasă-te pe mâna darului tău natural!
‎Sunt 140 de butoaie de cloroform,
‎adică de 1,5 ori greutatea aerului.
‎L-am luat prin surprindere ‎și am turnat lichidul,
‎adormindu-l cu succes.
‎A fost posibil ‎doar pentru că s-a întors singur.
‎Trebuie să construim o unitate ‎de unde să nu poată scăpa.
‎Nu trebuie să uităm
‎norocul incredibil de a întâlni ‎un așa specimen miraculos cum e Pickle.
‎Avem o responsabilitate.
‎Noi l-am găsit, ‎e responsabilitatea noastră.
‎Fără îndoială, ‎e un specimen de cercetare de super-clasă,
‎dar nu e cobai.
‎E un om cu personalitate.
‎Nu sunt sigur că ar trebui să-l tratăm ‎ca pe un eșantion de cercetare.
‎„Ar trebui să-l punem să lupte.”
‎Asta vrei să spui?
‎Nu e nevoie ‎să-l închidem pe Pickle undeva.
‎Nu va pleca de aici.
‎După ce l-a lovit pe Baki,
‎în cele câteva ore ‎înainte să fie adormit cu cloroform,
‎n-a dat niciun semn că ar vrea să plece.
‎Chiar dacă are puterea ‎să spargă o ușă de oțel,
‎a rămas aici de bunăvoie.
‎Acum își dă seama că asta e o oază.
‎Cât timp stă aici, nu va mai rămâne ‎fără mâncare sau fără tovarăși.
‎Mă pun chezaș.
‎Când se va trezi, nu va încerca să scape.
‎Nu e nevoie de gărzi. Nu va fugi.
‎De acord.
‎Hei!
‎Căscă.
‎Caută…
‎mâncare sau pe cineva cu care să se joace.
‎E ridicol!
‎Pickle!
‎Mai așteaptă puțin ‎pentru mâncare și un prieten!
‎Culcă-te la loc!
‎Chiar crezi că te înțelege?
‎Cum mă așteptam.
‎De acord.
‎Înainte, nu puteam ascunde ‎nici măcar o pagină de ziar.
‎Dar acum îl pot ascunde complet în pumn.
‎Data viitoare, îmi voi dezlănțui
‎toată puterea.
‎Evident, asupra lui Pickle,.
‎Asta!
‎Asta e. Linia aia.
‎Aia e unda de șoc.
‎Unda unui glonț, a unui avion cu reacție, ‎a unei explozii cu praf de pușcă.
‎Arată că a fost depășită viteza Mach.
‎Doar praful de pușcă și motorul cu reacție ‎pot atinge acea viteză supersonică.
‎Dar există o unealtă care poate atinge ‎acea viteză doar cu puterea umană.
‎Asta.
‎Biciul.
‎Dacă folosești frânghia asta de piele ‎așa cum trebuie…
‎vârful poate depăși viteza Mach.
‎Excelent!
‎Doar l-ai izbit în aer.
‎N-a lovit nimic.
‎- Oricum ar fi, a scos un sunet asurzitor. ‎- Sunetul semnalează viteză supersonică.
‎Asta!
‎Mă mir că au reușit să filmeze.
‎O cameră de mare viteză ‎a surprins vârful biciului.
‎Cercul larg pe care îl face în momentul ‎când depășește viteza Mach e unda de șoc.
‎Începând cu degetele mari,
‎folosind toate cele zece articulații,
‎poți depăși viteza Mach.
‎Viteza Mach e de 1.225 km/h.
‎Prin urmare, fiecare articulație trebuie ‎să se răsucească mai repede de 100 km/h.
‎E imposibil.
‎Da. Sunt prea puține articulații.
‎Da, sunt prea puține. ‎Atunci, cum putem reuși?
‎Cu șira spinării. Coloana vertebrală.
‎Exact.
‎Coloana e formată ‎din 31 de articulații osoase.
‎Printre ele, datorită funcției lor, ‎17 articulații se pot accelera simultan.
‎Sunt 27 de puncte de mișcare.
‎Viteza Mach poate fi depășită!
‎Dar, maestre Retsu, va fi de ajuns?
‎Crezi că poate străpunge ‎țesutul muscular gros al acelui mascul?
‎Chiar crezi că rivalii lui ‎nu au fost mai puternici de atât?
‎Normal că nu va fi de ajuns.
‎Mă gândeam eu.
‎Katsumi, mișcarea asta ‎are și mai mult potențial.
‎Există potențial de a adăuga ‎și mai multă viteză și greutate pumnului.
‎De aici. Și de aici.
‎Și de aici.
‎Poți produce și mai multă viteză împingând
‎cu articulațiile degetelor.
‎Dacă nu e suficient și vrei să adaugi ‎greutate vitezei mari, folosești asta.
‎Mintea? Nu, nu asta.
‎Cea mai grea parte a corpului uman: capul.
‎Folosind-o pe deplin,
‎greutatea capului poate fi adăugată ‎la o ‎nukite ‎pătrunzătoare.
‎E arma perfectă din istoria karatelui. ‎Se poate realiza.
‎Acum înțeleg de ce ți s-a spus ‎„Arma Letală”.
‎Odată, un anume japonez ‎a călătorit în China.
‎A luptat cu mulți specialiști ‎ai artelor marțiale
‎și a fost victorios de fiecare dată.
‎E vorba de Doppo Orochi.
‎Când Doppo s-a întors în Japonia, ‎a cumpărat un copil de la circ.
‎Intimidat de talentul ‎care-l depășea pe al său,
‎Doppo a plătit o sumă uriașă ‎și l-a transformat pe băiat în aliat.
‎Tata e groaznic.
‎Există un asemenea basm în țara mea.
‎Dar, când mă uit la tine acum,
‎văd că nu e totul minciună.
‎E adevărat, până la partea despre circ.
‎Dacă tata ar fi fost atât de blând,
‎aș fi avut o viață ușoară.
‎Ai reușit.
‎Pe ‎nukite, ‎sabia specifică karatelui,
‎ai adăugat cea mai grea parte ‎a corpului uman, capul.
‎Altfel spus, e ca o sabie ‎cu greutatea unui topor.
‎Cu alte cuvinte, ai obținut ‎o armă imposibil de obținut.
‎Vei ataca cu arma perfectă ‎la viteză supersonică.
‎Ce?
‎Maestre Kaku!
‎Când ați ajuns în Japonia?
‎Dacă m-ați fi contactat, ‎v-aș fi așteptat la aeroport.
‎Nu credeam că veți ajunge așa de repede.
‎El e Kaiou Kaku.
‎Când vine vorba de kung-fu, ‎el e cel mai bun.
‎Are 146 de ani.
‎O sută…
‎Nu pe baza carierei, ci a măiestriei sale,
‎e maestrul suprem al kung-fuului.
‎Domnule!
‎Am auzit că japonezii ‎sunt un popor modest,
‎dar sunt mult mai umili decât mă așteptam.
‎Bum!
‎Descrierea mișcării aceleia ‎drept „perfectă” arată lipsă de lăcomie.
‎Ne-ați urmărit, maestre?
‎V-am urmărit de la început.
‎Și am auzit tot ce ați spus.
‎Maestre…
‎Atunci, ce…
‎Chiar există ceva „perfect” pe lumea asta?
‎Da, există.
‎Asta vreți?
‎Da. Urmăriți cu atenție!
‎Asta e… mișcarea perfectă.
‎Măi să fie, ce tare!
‎Nu sunt doar 27 de articulații.
‎Dacă vreți să accelerați o mișcare, ‎puteți adăuga oricâte articulații.
‎O sută, o mie, orice număr vreți.
‎Uite,
‎lasă cele 27 de articulații, îmi trebuie ‎doar cele de la umăr până la degete.
‎Sunt doar câteva articulații, ‎dar am atins viteza supersonică.
‎Uimitor, nu?
‎De fapt, am folosit ‎doar câteva articulații.
‎Dar adevărul e destul de diferit.
‎Indiferent de structura sa reală,
‎eu mi-o imaginez în mod diferit. ‎Imaginația nu are limite.
‎Înțelegi, samurai japonezi?
‎Imaginația nu are limite.
‎Articulații…
‎care nu există…
‎Mărește…
‎numărul articulațiilor…
‎Imaginează-ți!
‎Structura reală e așa.
‎Deci poate așa?
‎Sau poate așa?
‎Nu. E ridicol!
‎Cum să cred asta?
‎Imaginația nu poate depăși realitatea.
‎Oul…
‎De ce e oul un corp înconjurat de coajă?
‎E de la sine înțeles.
‎Pentru a proteja corpul fragil.
‎Asta e.
‎Și-a dorit o coajă tare. Exact!
‎De exemplu, frunzele ‎care cresc mult deasupra capului.
‎„Vreau să mănânc acele frunze.”
‎Dorindu-și asta, girafa și-a întins gâtul.
‎Elefantul și-a întins trompa.
‎Exact. Au făcut-o ca să supraviețuiască!
‎Dungile de pe zebră.
‎Dungile de pe tigru. Petele de pe leopard.
‎Mimetismul insectelor. ‎Aripile pasărilor. Otrava cobrei.
‎Toate au apărut pentru supraviețuire.
‎Din tenacitatea animalelor ‎de a supraviețui.
‎Datorită acestui fapt, au realizat ‎schimbări evolutive incredibile.
‎În comparație cu ce au obținut,
‎modificările corpului folosite în luptă…
‎sunt minuscule.
‎Sunt evoluții extrem de umile.
‎Se poate face.
‎Așa. Nu! Așa. Nu!
‎Așa!
‎Da!
‎HOURAI
‎Atât.
‎Vă sunt foarte recunoscător ‎că v-ați grăbit aici
‎pentru Katsumi, fiul meu nesăbuit.
‎Fiu nesăbuit?
‎Nici vorbă.
‎Retsu.
‎Am auzit că l-ai învins odată ‎cu o singură lovitură.
‎Din păcate, așa e.
‎Dar mi se pare greu de crezut.
‎Trecutul e trecut.
‎Katsumi s-a schimbat de atunci.
‎Cum s-ar termina meciul acum?
‎Nu sunt sigur. Acum…
‎Dacă maestrul luptător Kaiou Retsu ‎i-a recunoscut măiestria,
‎atunci geniul lui Katsumi Orochi ‎sigur e considerabil.
‎Nu vă contrazic.
‎Noua mișcare pe care i-am arătat-o ‎zilele trecute…
‎Probabil deja o stăpânește.
‎Și, de fapt…
‎acum sigur a și îmbunătățit-o.
‎Asta e. Simt acum.
‎Am terminat pregătirea.
‎Pentru a da cel mai tare pumn, ‎e necesară această poziție.
‎Fiecare ungher al corpului meu
‎trebuie să fie elastic.
‎Trebuie să fiu elastic ca o gumă
‎și pregătit să profit de ocazie.
‎Trebuie să resping ideea ‎că pumnul meu e o armă.
‎Să-l țin nici strâns, nici deschis.
‎Poziția „nici strâns, nici deschis” ‎ca la începutul vieții,
‎când s-au format mâinile.
‎Și articulațiile mi le imaginez…
‎așa.
‎Chiar tremur.
‎Doar dau un pumn în gol.
‎Dar tremur înainte să fac ‎o mișcare atât de obișnuită într-un ‎dojo.
‎Senzația simțită în mână…
‎Gândul de a mișca ‎doar ce e dincolo de umăr…
‎Cu tot corpul…
‎Cu toată puterea mea…
‎Domnule… președinte…
‎Salut, Terada! E grozav
‎când stăpânești până și un singur lucru.
‎Ce naiba ați stăpânit?
‎O mișcare criminală. Una nouă.
‎Și o stăpâniți?
‎Nu mai împinge, la naiba!
‎Se poate spune și așa.
‎O stăpânesc?
‎E o senzație misterioasă.
‎Nu mi-am imaginat că va fi așa.
‎Rumina, ai auzit asta?
‎Nu. A fost un sunet? Sau o voce?
‎Nu contează.
‎Deci… cu cine lupți?
‎Va ajunge curând.
‎Probabil că asta era. ‎Trebuie să mă grăbesc.
‎Te lupți cu Strydum?
‎Salut!
‎Nu văd pe nimeni.
‎Cu cine lupți?
‎Va apărea acum.
‎Știu ce e. Își imaginează.
‎Voi doi, înapoi!
‎În acest moment, ‎singurul care știa cine era adversarul…
‎Ce? E uriaș!
‎…era însuși Baki.
‎Subtitrarea: Carla Mona Gîlcă