NETFLIX UVÁDÍ
TAMILSKÝ FILMOVÝ PRŮMYSL SE SPOJIL NA PODPORU SVÝCH LIDÍ BĚHEM PANDEMIE.
9 PŘÍBĚHŮ EMOCE
DEVĚT EMOCÍ
LÁSKA
ŠRINGARA
ACH… CO JINÉHO TO MŮŽE BÝT, NEŽ LÁSKA…
ZABRNKAT NA STRUNY
Chci vám říct, že ve „Vůni hudby“
máme vynikající hudebníky, kteří dnes chtějí hrát.
A teď přichází zpěvák nominovaný na cenu Grammy,
který je nejnovější stoupající hvězdou.
Prosím, přivítejte Kamala!
Pojď jíst, dokud je to horké.
PŘITAŽLIVOST
- Na. - Vezmu si sám.
Ty už jsi jedla?
Za chvíli. Vyjde ten film?
Ne.
Nevyjde.
Včera volali.
No jo.
Písně v něm byly dobré.
Tři, které vydali, se staly hitem.
Svou hudbu máš všude.
Líbila se milionům lidí. To stačí.
Nech to plavat.
Složil jsi jich hodně, ne?
Nejen pro ten film.
Je to tvoje hudba.
Někdy mi zazpívej.
Ráda si tě poslechnu.
Už je to tak dlouho.
Jako rozbouřené vlny, rozbouřené vlny se přese mě přelíváš.
Každá nová vlna je nová láska.
Jako kapka rosy, kapka rosy třpytíš se v mém srdci.
Každá nová kapka je nová láska.
Říkáš, že tato kapka může v sobě mít oceán.
Říkáš, že tento vodopád je uvězněný v tvých očích.
Když zavřu oči,
rozpustíš se v slzách.
Mami…
Musím odsud vypadnout.
Chci žít jen muzikou. Musím se učit.
Chci patřit do světa hudby jako skladatel a hudebník.
Chci vystupovat před publikem.
Takové publikum tady nemáme, ani takové učitele.
Musím odsud, ale ty musíš jít se mnou.
Vím, že nepůjdeš. Proto jsem zůstal tady.
Nevím, jak bych žil bez tebe.
Prosím tě, mami. Pojeďme.
Do Londýna.
Pojeď se mnou. Bude se ti tam líbit.
Všechno jsem to naplánoval.
Jen na pět let.
Pojeďme, mami.
To ráno.
AŽ PO UŠI S KAMALEM
Měsíc jasně svítí.
Svítí nade mnou.
Plní oblohu.
Na nebi…
Ne!
Věčný měsíc.
Žvatlání miminka.
Šepot vodopádu.
Volání kukačky.
Nic se jí nevyrovná.
Nejdražší parfémy.
Vůně starých knih.
Aroma indické bazalky.
Nic nevoní jako ona.
Proč mi to nedošlo dřív?
Proč?
A když mi to došlo, proč jsem neměl rozum?
Teď se tak stydím. Stydím se.
Ke všemu se přiznávám.
Teď se tak stydím. Stydím se.
Pořád na to myslím.
Aalap na basu. Vidžay na kytaru.
Guberan! A Kšatriyan na klávesy.
Hej, hoši.
Jste hodní na své dívky?
Jestli ne, hned se omluvte!
Hned. O tom je tahle píseň.
Dobře?
Šla jsi za hudbou.
Stala ses mou hudbou.
Čím bych bez své hudby byl?
Bez hudby bych se v kámen proměnil.
Dej mi šanci se změnit.
A už tu chybu neudělám.
Neopouštěj mě. Vrať se ke mně, má hudbo!
Má lásko!
Teď se tak stydím. Stydím se.
Tohle je má omluva.
A teď všichni.
Zpívejte „ó“.
Když dokončíme nahrávku, dostaneme peníze.
- Už máš ten text? - Nějakou dobu!
Očividně nekontroluješ telefon.
- Posílala jsem ti to na WhatsApp. - Aha.
Podívej se. Zůstanu na telefonu.
Jo, vypadá to dobře.
- Tak to můžeme nahrát? - Ano.
Kdo je ta zpěvačka? Nebo spíš, kde je.
Říkala, že právě dorazila. Hned tam bude.
Jmenuje se Nethra.
A osobně ji neznám.
Ani nevím, jak zpívá. Doporučil ji klient.
Takže musí zpívat, i když to možná neumí.
Ano.
Určitě to bude v pořádku.
- Tak jo. - Ahoj.
Ahoj. Nethra.
Byla to středa.
Na víkend jsem měl
zamluvené letenky sem.
Ale jak jsem ji uviděl…
Měl jsem takový pocit…
Věděl jsem, že do letadla nenasednu.
- Ahoj, Nethro. - Líbí se mi tvé písně.
Ty tři, co vyšly, jsou nádherně melodické.
A vymyslels originální zvuk.
Poslouchám je dokola.
Chtěla jsem ti to říct osobně.
Děkuji ti za ty písně.
Moc mi pomohly.
A spoustě mých známých také.
Děkuju.
- Posaď se. - Myslím to vážně.
Tak…
Vyjde ten film už brzy?
Těším se na tu píseň.
Teď ne.
Zase to odložili.
Vážně?
Jo. Takže ten text…
- To nic. - Podíváme se na…
Aspoň je tu ta hudba.
Ve vzduchu.
Všude.
Stačí ji přehrát.
Nic víc nepotřebuješ.
Když potkáte ženu, která během pár minut
říká stejné věci jako vaše matka…
Když se to stane, je s vámi konec. Je to…
Jste chycení.
Vážně.
Poslouchat tvé písničky bez vizuálních podnětů…
tvé písně…
víš, jak jsou dokonalé?
Můžeš zapojit představivost.
To miluju.
- Je to jen hudba. - Jo.
Jako klasická hudba.
Na YouTube u ní je jen fotka skladatele.
Jako u Beethovenovy Für Elise.
Dokážeš si k tomu představit tančící pár u stromu?
Zkazilo by to atmosféru.
Ledaže by to bylo dobře natočené.
Jo.
Víš, o čem mluvím?
Jo.
Já doopravdy nepochybovala, že to znáš.
Nesnažím se ti to dokázat. Chtěl jsem podle toho něco složit.
Zapomněl jsem, ale tys mi to připomněla.
Díky.
Jen…
Dej mi chvilku, jen to nahraju.
Cítíš ty otřesy?
Jako mé srdce, cítí i tvé srdce
ty otřesy?
Cítíš ty otřesy?
Jako mé srdce, cítí i tvé srdce…
Je to zemětřesení?
Kdybych řekl očím, že je to přelud, věřily by mi?
Slyšela jsem lidi brnkat Ilaiyarádžu.
Ale poprvé slyším Beethovena.
To je to samé.
Dnes je zvláštní den.
Máš narozeniny?
Ne.
Kvůli tomu, co jsem teď viděla a slyšela.
Už toho nechám. Moc mluvím, viď?
Můžeme začít.
Ne.
Jo.
Dobrá práce.
Ty sem nepatříš.
Cítila jsem to, když jsem slyšela ty tři písně.
Je to mezinárodní hudba.
Říkám si, jestli i tenhle komerční film potřebuje takovou atmosféru a zvuk.
Musíme se pokusit o něco neohraného.
Správně.
Ale cítil ses tak někdy?
Jako bys sem nepatřil?
Každé ráno, hned jak se probudím.
Ale nijak nabubřele.
Musím vytvořit něco nového.
Nevím, jestli to dokážu tady.
Počkej.
Dnes jsem se o tom bavil s matkou.
Tys nás poslouchala?
Bylas snad u nás doma?
Neposlouchala.
Ale chápu to.
Není tu žádná hudební scéna.
Jo.
Můžeš dělat jen hudbu k filmům.
Také o tom sním.
Že pojedu někam, kde zní klasická hudba.
Do Ameriky ne, ale do Evropy.
Ale ve většině Evropy nemluví anglicky.
To je problém.
Můžeš se učit hudbu.
Ale také se musíš naučit nový jazyk.
Londýn.
Je nejlepší.
- A má dobrou hudební scénu. - Počkej!
To je zvláštní.
Neposlouchalas,
ale čteš mi myšlenky.
Ty jedeš do Londýna?
- Jo. - Páni.
Kdy odjíždíš?
Letět můžu kdykoli, letenky už mám.
Třeba zítra.
Máš to všechno vymyšlené?
Když bude máma souhlasit, mám plán na pět let.
Hezký.
Tak ať se ti daří.
Vyhraj pár Grammy a možná Oscara. Jsi skvělý.
Děkuju.
Kdybys jela do Londýna, sejdeme se.
Takže se znovu uvidíme jen v Londýně?
Jo.
Tak zatím.
Zatím.
Haló, tati?
Jo, zrovna jsme skončili. Říkala jsem, že tam budu v devět. Čau.
Vyprovodím tě.
- Pokračuj v práci. Půjdu sama. - Ne, počkám.
Promiň.
Má úžasný hlas.
Je objev. Moc se mi líbila.
Líbila se ti?
- Je milá. - Milá?
Prostě milá.
To je pěkně nudný popis ženy.
Prý milá.
- Má milý hlas. - Zavěs.
Takže nahrávka je hotová?
Sestříhej ji a pošli mi ji. Zatím ahoj.
Dobře, ahoj.
- Ahoj! - Propána.
Říkala jsem si, kdo to je.
Taky jsem překvapený.
Promiň. Jel jsem kolem a viděl tě.
Musel jsem se zeptat, jestli nechceš svézt.
Ale najednou mám pocit…
že bydlíš tamhle
a řekneš mi, že sem chodíš na procházku.
Pak bych se ptal zbytečně.
Tak tě jen pozdravím.
Řeknu, že jsi zpívala moc hezky, písnička je dobrá.
A…
Rozloučím se.
Nebydlím poblíž.
V Indira Nagaru.
Nejdu domů, ale někam jinam.
- First Seaward Road? - Jo.
A tohle není procházka.
Chodím pěšky.
Když se potřebuju někam dostat.
- Dobře. - Když musím někam daleko nebo rychle…
jedu vlakem nebo autobusem.
Jinak jsem běžný chodec.
- Chodím pěšky. - Aha.
Nebudu se ptát proč, ale jsi si jistá?
- Čím? - Že chceš jít celou cestu pěšky.
Ne, jestli mě tam hodíš, ráda pojedu s tebou.
Není problém.
- Vážně? - Jo.
Nemám helmu. Nevadí?
Pojedu opatrně.
A co policie?
To…
Vyřešíme to, když na to přijde.
- Dobrý? - Jo.
Myslel jsem, že se potkáme až v Londýně.
Takhle brzo jsem to nečekal.
Je to fajn.
Zpíváš moc hezky. Máš krásný hlas.
Přeju ti hodně úspěchů.
Díky.
Tobě taky.
Já to prostě řeknu.
Něco na tobě je.
Když jsi hrál ve studiu na kytaru, nechtěla jsem, abys přestal.
Přála jsem si, aby to nahrávání nikdy neskončilo.
Byla to strašně krátká písnička.
Schválně jsem to párkrát zkazila.
Neměla jsem srdce odejít. Tak mi bylo při odchodu.
A o půl hodiny později s tebou jedu na motorce.
Neuvěřitelný.
Jo.
Myslíš, že když si budu přát světový mír, vyplní se to?
Ale ty to nemáš stejně, viď?
Ptám se, protože jsem cítila takovou atmosféru.
Zdálo se mi, že se mnou taky flirtuješ.
Víš kdy?
Když jsi řekl, že se uvidíme v Londýně.
Řekni, že se pletu.
Pleteš.
Tak jsem to asi špatně pochopila.
Spletla jsem se. Promiň.
Říct, že ses spletla by byla chyba.
Protože, kdyby to tak bylo…
nebyla by to chyba.
No nic.
Možná to je tvýma očima.
Určitě.
V tom bude ten problém.
Máš tak…
hluboký pohled.
Jsou takové.
- No tak. - Ale problém je i ve mně.
Proč jsi mě tu musel vidět?
A mohl jsi jet dál.
Proč jsi mi nabídl odvoz?
Přede mnou šla nějaká stařenka.
Mohl jsi svézt ji.
Bydlí tam. Já ji znám.
Chodí tam každý den. Někdy i běhá bosa.
Proto jsem to nabídl tobě.
Tak tím to je?
Rozhodně.
Je to prosté.
Nemá smysl v sobě dusit pocity a nevyjádřit je.
Když jsem šla po tom mostě, říkala jsem si,
jestli mám sehnat tvoje číslo a napsat.
Zavrhla jsem to, ale pak ses objevil sám.
Jak to můžu neříct?
Nikdy nevíš, kdy tě ten pocit skolí.
Dobře.
Mě v tom studiu rozhodně skolil.
A tebe snad taky.
A, hele!
Taky jde o to, komu to řekneš.
S tebou se cítím v bezpečí.
Něco mi říká, že mě za to nebudeš soudit.
Jak jsem říkal…
něco na tobě je.
Jo!
Ale tos neřekl.
Řekl. V mé hlavě.
Tys to neslyšela?
Ale slyšela jsi, co řekla moje máma!
Zlato, podívej se mi do očí.
Takový je to pocit, když se do tebe zamiluju?
Dochází mi slova, ale chci s tebou zpívat dál.
Zlato, podívej se mi do očí.
Takový je to pocit, když se do tebe zamiluju?
Něco na mně je? Takže se ti líbí můj hlas?
To je celé?
A já mám hluboký pohled? To je celé?
Takže to přiznáváš?
Jen říkám, cos říkala ty.
Není to jen tvýma očima.
Už jsem ti to říkala.
Přitahuješ mě.
Co jsi říkal.
Jak jsi to říkal.
Tvůj hlas.
Mužný, ale něžný.
Cítila jsem mezi námi pouto.
Ty tlusté dřevěné dveře a sklo mezi námi…
to rozbilo.
Ta atmosféra!
- A ta hudba. To… - Jo.
Mluvím o tvé volbě hudby.
To o tobě hodně řekne.
Díky.
Ten Beethoven, cos hrál…
a předtím…
Přišla jsi za hudbou
a stala ses mou hudbou.
Co bych byl bez hudby?
Jen troska bez života.
Tys tam byla?
- Byla? - Ten pocit začal tam.
Ale já tě…
To jeviště ti patřilo.
To jsi ty.
Máš to v sobě.
Ten pocit…
jsem zažila poprvé.
Za 22 let jsem nic takového necítila.
A pak jsi mě šel vyprovodit.
Kdo to dělá?
Tehdy mě ten pocit převálcoval.
Zanechal ve mně stopu.
Proto jsem ti to řekla hned, jak jsem nasedla.
Abys věděl, co se mnou děláš.
Jsi na řadě.
Aha, takže jde jen o můj hlas?
To nic.
Jestli to necítíš stejně, nic se neděje.
Přežiju to.
Pro mě je to podruhé.
Podruhé za 32 let.
V tom je ten problém.
Proto nemůžu říct nic víc.
Jo.
Je ti jen 22?
Vypadám staře?
Nemyslel jsem to špatně.
Přísahám, že mi je 22.
- Nelžu. - Přestaň to říkat.
Bolí to.
To je dobře.
Věkový rozdíl a fakt, že mě táta vydědí,
jsou problémy do budoucna.
Přijdou.
Ale teď je neřešme.
Na to je brzo.
Ale jsme na dobré cestě.
Cítil jsi to taky?
Tu přitažlivost, co jsem cítila?
Pověz mi o ní.
Mám ještě pět minut.
Nebo nic neříkej
a za deset vteřin ti zmizím ze života.
Byl jsem rozhodnutý odjet ze země…
ale od chvíle, co jsi vešla,
jsem si na to nevzpomněl.
Už jak jsi vzala za kliku.
Jak jsi vešla
a stála tam, podala mi ruku a dívala se,
jak jsi mluvila… Tvé oči, tvář, hlas,
styl, výraz…
Mohl bych tě popisovat dál.
Všechno by byla pravda, ale nejen to.
Řekla jsi všechno, co moje matka.
Asi jsem potřeboval ujistit.
Jak jsi začala mluvit o Beethovenovi, mě inspirovalo.
Pocit, který roztříštil ty dveře…
Jo, párkrát…
jsem tě to nechal opakovat.
To bylo naschvál.
Aby to neskončilo.
Abys neodešla.
A když jsem tě uviděl na silnici…
musel jsem tě oslovit.
Stalo se to přirozeně.
Půjdu.
To bys měla.
Zlato, podívej se mi do očí.
Takový je to pocit, když se do tebe zamiluju?
Dochází mi slova, ale chci s tebou dál zpívat.
HUDEBNĚ SPŘÍZNĚNÍ
Budeme objevovat společně.
Za jásotu nebe, vzduchu a země.
Oslavujme spolu, jak to svět ještě neviděl.
Ty mě sleduješ?
Ani nápad.
Říkala jsi, že jsi ze mě vedle.
Galantně jsem čekal dvě hodiny, abych tě hodil domů.
To přece není sledování.
To není.
Nemáš nic na práci?
Jsem přece hudebník.
Kdybych byl Ilaiyarádža, složil bych pět písní.
Máš novou písničku?
Jo.
- Vážně? - Jo.
- Zazpívej mi ji. Prosím. - Jasně.
Je to takhle.
Kluk potká holku.
Přitahuje je to. Cítí pouto.
Stráví spolu deset dní a pak se políbí.
- O tom je. - Jako náš příběh?
Nevadí?
- Pojď tam. - Pojď tam.
Pojď.
- Pravé. - Jo.
No…
Text si budu vymýšlet.
- Je do toho. - Jo.
Hej,
chyť mé padající srdce.
Hej,
uhas svou žízeň mými sny.
Hej,
roztáhni svá křídla.
Pojď.
Na má ústa a usměj se.
Posaď se na mé struny.
Jsi jak zpívající ptáček,
co mi prozáří smutný život.
Vneslas do něj milion barev,
jako malířův štětec.
Jsi jako duha, co na mě prší.
Jako anděl.
Trháš kořeny mého srdce.
Vznáším se jako lístek na kaluži hudby.
Jsi jako průtrž mračen, co mě povalí.
Promočí mě až na kost.
Vsákne se mi..
Vsákne se mi do duše jako voda.
Zítra ve studiu?
Na klávesách mého piana
tančíš jako pávice.
Do mého nudného života
jsi vnesla milion barev
jako malířův štětec.
Jsi duha, co na mě prší.
Jako anděl.
LÁSKO… CHCI TĚ A KONEC
Trháš kořeny mého srdce.
Není mi dobře.
Tak přijď za mnou.
Proč?
Aby tě vyléčila hudba.
Jako malířův štětec.
Jsi duha, co na mě prší.
Jako anděl.
Trháš kořeny mého srdce.
Co tady děláme?
Budeme mít průšvih.
Dnes jsme spolu deset dní. Jako v tvé písni.
Jdeme na to. Prosím.
Tady?
To ne.
Jen se…
políbíme.
Možná?
To jsem myslela.
Cos myslel ty?
Pro tebe je polibek „jen polibek“?
Vůbec ne.
Přísahám, že ne.
Tak počkej.
Už pár dní ti chci něco říct.
Jen musím překročit ten práh.
Miluju tě.
Jako nikoho předtím.
Nechci být bez tebe, ani se od tebe vzdálit.
Miluju tě.
Vážně.
Ale… ty letenky byly hrozně drahé.
A Britské aerolinky mi to asi nevrátí.
Miluješ mě?
Já ho překročila, když jsi zpíval:
„Do mého nudného života jsi vnesla milion barev.“
Byla jsem hotová.
Není to šílený?
Potřebuješ to slyšet?
Miluju tě.
A tohle je napořád, Kamale.
Výš a výš… Stoupáme výš a výš.
Bereš mi dech a to mě udivuje.
Blíž a blíž… Jdu k tobě blíž a blíž.
Chci vykročit do noci s tebou po mém boku, hledět ti do očí.
Páni!
Maartene, to bylo super. Zatleskejte mu.
A tak vznikla ta písnička.
Jestli vás to zajímá…
už s ní nejsem.
- Řekni proč. - Vážně?
To není důležité.
Myslel jsem, že to bude životní příběh,
ale byla to jen jedna krásná kapitola.
Uplynulo pár let, a já jsem
zmoudřel v muzice i v životě.
A smířil jsem se s tím.
A to mě přivádí k další písni.
Bude v mém rodném jazyce.
Přímo od srdce.
Odletěla mi!
Přeletěla mě.
Vztáhl jsem k ní ruku, ale zmizela ve vzduchu.
Byla vzduchem pro mou hudbu, jazykem mých textů.
Plánoval jsem naši budoucnost a ona se stala mou minulostí.
Myslel jsem, že spolu budeme navěky.
Jak létaly jiskry.
Létaly.
I když už je konec, dala mi sílu
najít vlastní hlas.
Myslel jsem, že spolu budeme navěky.
Jak létaly jiskry. Létaly.
Už nejsem tvůj miláček, ale zpíval jsem v Londýně.
Za to vděčím tobě.
Odletěla. Přeletěla mě.
Vztáhl jsem k ní ruku, ale zmizela ve vzduchu.
Byla můj životní příběh a teď je jen kapitola.
I když je pryč, je dál v mé muzice.
Myslel jsem, že spolu budeme navěky.
Jak se jeden pohled změní v zalíbení?
Kdy se z toho stane láska?
Vědci hledají černé díry ve vzdálených galaxiích,
ale nevidí černou díru jménem láska?
Je láska fyzika kvůli přitažlivosti?
Chemie, protože přeměňuje?
Je to matematika srdce?
Inženýrství biologie?
Na tyto otázky nejsou odpovědi. Láska je láska.
Spolu, nebo bez sebe…
Překlad titulků: Ludmila Vodičková