‏- NETFLIX מציגה -
‏- תעשיית הקולנוע הטמילית ‏תומכת באנשיה במהלך המגפה. -
‏- 9 סיפורים ‏רגשות -
‏- תשעה רגשות -
‏- אהבה -
‏- שרינגרה -
‏- הו… מה זה יכול להיות מלבד אהבה… -
‏- פורט על מיתרי הגיטרה -
‏כאן ב"ניחוח המוזיקה"
‏יש לנו רשימת מוזיקאים מדהימים ‏שמחכים לנגן הלילה.
‏והבא בתור ברשימה ‏הוא המועמד לפרס הגראמי השנה,
‏ואחד מהמוזיקאים הצעירים והמבטיחים.
‏קבלו את קמאל, בבקשה!
‏בוא תאכל לפני שיתקרר.
‏- משיכה -
‏קח. ‏-אקח לבד.
‏אכלת?
‏אחר כך. מפיצים את הסרט?
‏לא.
‏לא מפיצים.
‏התקשרו אליהם אתמול.
‏טוב.
‏כל השירים בסרט טובים.
‏השלושה שהופצו נעשו מיד להיטים.
‏המוזיקה שלך בכל מקום.
‏מיליונים האזינו לה ונהנו. זה מספיק.
‏תמשיך הלאה.
‏הלחנת הרבה שירים, נכון?
‏לא מהסרט.
‏המוזיקה העצמאית שלך.
‏תשיר לי מתי שהוא.
‏אשמח לשמוע.
‏עבר הרבה זמן.
‏"כמו גלים מתנפצים ‏את שוטפת אותי
‏כל גל חדש ‏הוא אהבה חדשה
‏כמו טל זולג ‏את מנצנצת בלבי
‏כל טיפה חדשה ‏היא אהבה חדשה
‏את אומרת שטיפת הטל יכולה להכיל ‏את האוקיינוס הכחול הגדול
‏את אומרת שמפל המים ‏יכול להילכד בעיניים הקטנות שלי
‏כשאני עוצם עיניים
‏את נעשית דמעות"
‏אימא…
‏אני צריך לעזוב.
‏אני רוצה לנשום רק מוזיקה, ‏אני צריך ללמוד הרבה.
‏אני רוצה להיות שייך לעולם המוזיקה ‏כמלחין ומבצע.
‏אני רוצה להופיע בפני קהל.
‏אין לנו קהל כזה כאן ‏וגם לא מוזיקה ומורים כאלה.
‏אני מוכרח לעזוב, אימא, ‏אבל את מוכרחה לבוא איתי.
‏אני יודע שלא תבואי, רק בגלל זה אני נשאר.
‏אני לא יודע איך אסתדר שם בלעדייך.
‏אני מתחנן, אימא. בואי נעזוב.
‏לונדון.
‏בואי איתי, אימא. תיהני שם.
‏תכננתי הכול.
‏רק חמש שנים.
‏בואי, אימא.
‏"הבוקר"
‏- "עמוק מדי", קמאל -
‏"הירח זוהר
‏מעליי הוא זורח
‏ממלא את השמיים
‏בשמיים…"
‏לא!
‏"ירח נצחי
‏מלמול מעצים של תינוק
‏אוושת מפל מים נפלאה
‏ציוץ קוקייה כובש
‏הכול מחוויר לעומתה
‏ניחוחות בשמים
‏ריח ספר ישן
‏ניחוח עלה ריחן קדוש
‏הכול מחוויר לעומתה
‏למה לא הבנתי קודם?
‏למה?
‏וכשהבנתי ‏למה לא התעשתי?
‏חש כזאת בושה עכשיו ‏חש כזאת בושה
‏וידוי של גבר, יקירה
‏חש כזאת בושה עכשיו ‏חש כזאת בושה
‏זה חשבון הנפש שלי, יקירה"
‏על הבס, אלאפ! ויג'אי על הגיטרה.
‏זה גובראן, ועל הקלידים סתריאן.
‏היי, גברים.
‏אתם מתנהגים יפה לנשים שלכם?
‏אם לא, תתנצלו עכשיו!
‏ברגע זה. על זה השיר.
‏טוב?
‏"באת בחיפוש אחר מוזיקה
‏נעשית המוזיקה שלי
‏מה אהיה בלי המוזיקה שלי?
‏בלי מוזיקה אתאבן
‏תני לי הזדמנות אחת להשתנות
‏ולא אטעה שוב בחיים
‏אל תעזבי אותי ‏חזרי אליי, מוזיקה שלי!
‏אהבה שלי!
‏חש כזאת בושה עכשיו ‏חש כזאת בושה
‏זה חשבון הנפש שלי, יקירה"
‏עכשיו אתם.
‏עכשיו נשיר "הו".
‏אם נסיים להקליט נוכל לקבל מימון.
‏המילים מוכנות? ‏-מזמן!
‏אני מבינה שאתה לא בודק בטלפון.
‏שלחתי לך ולה בוואטסאפ. ‏-טוב.
‏תסתכל, אני מחכה.
‏כן, נראה לי שזה בסדר.
‏אם בסדר מצדך אפשר להקליט. ‏-כן.
‏מי הזמרת? ואיפה היא?
‏היא אמרה לי שבדיוק הגיעה, היא כבר תיכנס.
‏קוראים לה ניתרה.
‏תקשיב, אני לא מכירה אותה אישית.
‏לא שמעתי אותה שרה, הלקוח המליץ.
‏היא צריכה לשיר אפילו אם היא לא יודעת, כן?
‏כן.
‏תחליט אתה, אני בטוחה שיהיה בסדר.
‏כן, בסדר. ‏-טוב, ביי.
‏היי. ניתרה.
‏זה קרה ביום רביעי.
‏הזמנתי כרטיסי טיסה כדי לעזוב את הארץ
‏בסוף השבוע ולהגיע לכאן.
‏אבל ברגע שראיתי אותה…
‏הייתה לי תחושה, נשבע…
‏ידעתי שלא אעלה לטיסה.
‏היי, ניתרה. ‏-אני מתה על השירים שלך.
‏השלושה שהוצאת עשירים במוזיקה.
‏צליל חדש לגמרי, פיצחת את זה.
‏אני מאזינה בלי סוף.
‏רציתי לספר לך כשניפגש.
‏תודה על המוזיקה.
‏שלושת השירים האלה עזרו לי.
‏ולהרבה אנשים שאני מכירה, באמת.
‏תודה.
‏שבי. ‏-אני רצינית.
‏טוב…
‏הסרט יופץ בקרוב, לא?
‏אני נרגשת לראות את השיר.
‏לא עכשיו.
‏שוב דחו.
‏באמת?
‏כן. טוב, המילים…
‏אבל זה בסדר. ‏-נבדוק…
‏לא משנה הסרט, לפחות יש מוזיקה.
‏באוויר.
‏בכל מקום.
‏רק צריך לנגן.
‏זה לא הכול?
‏כשאתה מכיר מישהי ובתוך כמה דקות
‏היא נשמעת בדיוק כמו אימא שלך ‏בדברים שהיא אומרת.
‏כשזה קורה, אתה יודע שהלך עליך. זאת אומרת…
‏נפלת חזק.
‏לא, באמת.
‏האזנה לשירים האלה בלי מראה חזותי כלשהו…
‏השירים שלך…
‏אתה מבין כמה זה מושלם?
‏הכול בידי הדמיון.
‏נהדר.
‏רק מוזיקה, לא? ‏-כן.
‏כמו היצירות הקלאסיות.
‏ב"יוטיוב" רואים רק תמונה של המלחין.
‏למשל "לאליזה" של בטהובן.
‏אתה מסוגל לדמיין איזה זוג רוקד בין עצים?
‏התחושה הייתה נהרסת.
‏אלא אם הצילום היה טוב, כמובן.
‏כן.
‏אתה מבין אותי?
‏כן.
‏לא פקפקתי בכך שאתה מכיר את היצירה.
‏אני לא מנסה להוכיח שאני מכיר. ‏רציתי לפתח משהו בהתבסס עליה.
‏שכחתי ממנה אבל הזכרת לי.
‏תודה.
‏בבקשה…
‏כמה רגעים, אני אמשיך מכאן.
‏"את חשה את הרעד?
‏את חשה את הרעד?
‏האם הלב שלך כמו שלי
‏חשה את הרעד?
‏את חשה את הרעד?
‏האם הלב שלך כמו שלי…
‏זו רעידת אדמה?
‏לו אמרתי לעיניי שזה חזון ‏הן היו מאמינות לי?"
‏יצא לי לשמוע יצירות של אילייראג'ה בגיטרה.
‏בחיים לא שמעתי יצירות של בטהובן בגיטרה.
‏אותו דבר.
‏זה יום מיוחד.
‏יש לך יום הולדת?
‏לא.
‏בגלל מה שראיתי ושמעתי עכשיו.
‏זהו. דיברתי יותר מדי?
‏אפשר להתחיל.
‏לא.
‏כן.
‏מעולה.
‏אתה לא שייך לכאן.
‏הרגשתי ככה כששמעתי את שלושת השירים שלך.
‏מוזיקה ממש בין לאומית.
‏אפילו לסרט הפרסומת הזה, ‏אני תוהה אם הוא צריך אווירה וצליל כאלה.
‏בכל מקרה צריך לשאוף ליצור משהו חדש ומרענן.
‏נכון.
‏אבל אי פעם הרגשת ככה?
‏שאתה לא שייך לכאן?
‏בכל יום, על הבוקר.
‏לא בקטע יהיר.
‏אני צריך ליצור משהו חדש.
‏אני לא בטוח שכאן אצליח.
‏רגע.
‏הייתה לי שיחה דומה עם אימא שלי היום.
‏צותת לנו?
‏היית בבית שלי או משהו?
‏לא צותתי.
‏אבל אני מבינה.
‏אין כאן סצנת מוזיקה בכלל.
‏כן.
‏אם אתה לא מלחין לסרטים, אין עתיד.
‏גם לי יש חלומות כאלה.
‏ללכת למקום שבו מוזיקה קלאסית מהדהדת.
‏לא אמריקה, אירופה.
‏אבל ברוב אירופה לא מדברים אנגלית.
‏זו בעיה.
‏אפשר ללמוד מוזיקה.
‏אבל צריך גם ללמוד שפה חדשה.
‏לונדון.
‏הכי טובה.
‏וסצנת מוזיקה גדולה. ‏-רגע!
‏אני לא מאמין.
‏בסדר, לא צותת,
‏אבל את קוראת את המחשבות שלי.
‏אתה טס ללונדון?
‏כן. ‏-וואו.
‏מתי אתה נוסע?
‏קניתי כרטיסי טיסה פתוחים.
‏מחר.
‏תכננת הכול?
‏אם אימא שלי תסכים, תוכנית לחמש שנים.
‏יפה.
‏שיהיה בהצלחה.
‏תזכה בכמה פרסי גראמי, אולי גם באוסקר. ‏אתה מדהים.
‏תודה.
‏אם תגיעי ללונדון, צריך להיפגש.
‏כדי לראות אותך שוב ‏אני מוכרחה לבוא ללונדון?
‏כן.
‏להתראות.
‏הלו, אבא?
‏בדיוק סיימתי. אמרתי שאגיע בתשע. ביי.
‏אלווה אותך.
‏תמשיך, אני הולכת. ‏-הכול בסדר, אחרייך.
‏סליחה.
‏יש לה קול מדהים.
‏מציאה, בטוח. היא מצאה חן בעיניי.
‏מצאה חן בעיניך?
‏היא מתוקה. ‏-מתוקה?
‏כן, מתוקה.
‏איזה תיאור משעמם לאישה.
‏הבנתי, "מתוקה".
‏אמרתי שהקול שלה מתוק. ‏-תנתק.
‏טוב, סיימתם להקליט?
‏תמקסס ושלח לי, נתראה בקרוב. ביי.
‏טוב, ביי.
‏היי! ‏-אלוהים.
‏תהיתי מי זה.
‏גם אני מופתע.
‏סליחה, אני בדרך הביתה וראיתי אותך הולכת.
‏הסתובבתי כדי לשאול אם את צריכה טרמפ.
‏אבל יש לי פתאום תחושה ש…
‏שהבית שלך בסמטה שם.
‏ותגידי שזו ההליכה היומית שלך
‏אם סתם אציע להסיע אותך.
‏אז פשוט אגיד, "היי.
‏שרת יפה מאוד, השיר נשמע טוב."
‏ו…
‏ביי, אני נוסע.
‏אני לא גרה כאן.
‏אני גרה באינדירה נגאר.
‏אני הולכת למקום אחר, לא הביתה.
‏דרך סיוורד 1? ‏-כן.
‏וזו לא הליכת הכושר היומית שלי.
‏אני הולכת.
‏כשאני צריכה ללכת לעיר, אני צועדת.
‏טוב. ‏-אם אני צריכה להגיע רחוק או במהירות…
‏אוטובוס או רכבת.
‏מלבד זאת, הולכת רגל ממוצעת.
‏אני הולכת. ‏-טוב.
‏לא אשאל למה, אבל את בטוחה?
‏בקשר למה? ‏-ההליכה עד לשם?
‏לא, ברור שאסכים לנסוע איתך.
‏אין בעיה.
‏באמת? ‏-כן.
‏אין לי קסדה. בסדר?
‏אסע לאט ובזהירות.
‏והמשטרה?
‏טוב…
‏אם יקרה משהו נסתדר.
‏כן? הכול בסדר? ‏-כן.
‏ציפיתי שבפעם הבאה ניפגש בגשר לונדון.
‏לא ציפיתי שניפגש שוב ‏מהר כל כך ובגשר אדיאר.
‏מצחיק.
‏את שרה נהדר, קול נפלא.
‏אני מאחל לך הרבה שירים, ‏הקלטות, תהילה ועושר.
‏תודה.
‏ואתה.
‏טוב, פשוט אגיד.
‏יש בך משהו.
‏כשניגנת בגיטרה באולפן, ‏רציתי שלא תפסיק לעולם.
‏רציתי שההקלטה לא תסתיים לעולם.
‏השיר קצר מדי.
‏גם פישלתי בכמה שורות בכוונה.
‏לא הייתי מסוגלת ללכת. ככה הרגשתי כשהלכתי.
‏ותראה, עבר חצי שעה ‏ואני רוכבת איתך על אופנוע.
‏לא ייאמן.
‏כן.
‏נראה לך שאני יכולה לקוות ‏גם לשלום עולמי וזה יקרה?
‏אבל אתה מרגיש אחרת, מה?
‏אני שואלת רק כי הייתה אווירה כזאת בחדר.
‏חשבתי שגם אתה פלרטטת איתי.
‏יודע מתי?
‏כשאמרת, "נתראה בלונדון".
‏תגיד לי שאני טועה.
‏טעות.
‏טוב, אולי לא הבנתי נכון.
‏כנראה טעיתי, סליחה.
‏זו טעות להשתמש כאן במילה "טעות".
‏כי אם זה היה נכון…
‏זו לא הייתה טעות.
‏אני רק אומר.
‏אולי אלה רק העיניים שלך.
‏כן, כנראה.
‏העיניים שלך הן הבעיה.
‏המבט שלך…
‏כזה עמוק.
‏ככה הן.
‏בחייך… ‏-ברור, גם אני הבעיה.
‏למה פנית אליי בכלל?
‏יכולת להמשיך לנסוע.
‏למה הצעת לי טרמפ?
‏הלכה לפניי גברת זקנה.
‏יכולת להציע לה טרמפ.
‏היא גרה ממש קרוב. אני מכיר אותה.
‏זו ההליכה היומית שלה. ‏היא אפילו יוצאת לרוץ יחפה.
‏לכן הצעתי לך טרמפ.
‏זהו זה?
‏ישר ולעניין.
‏בכזאת קלות.
‏אין טעם לשמור רגשות בבטן במשך ימים.
‏חשבתי אם אני צריכה להשיג ‏את המספר שלך ולכתוב או להתקשר
‏בזמן שהלכתי ברחוב.
‏החלטתי לוותר ואז הופעת פתאום.
‏אז איך יכולתי לא להגיד את זה?
‏כשמדובר בתחושה כזאת, ‏אין לדעת מתי היא תנחת עליך.
‏טוב.
‏היא נחתה עליי חזק באולפן.
‏אני מקווה שגם עליך.
‏הלו!
‏זה גם תלוי בצד השני.
‏אני מרגישה בטוחה איתך.
‏קול קטן בפנים אומר לי ‏שלא תשפוט אותי על הדיבור הישיר.
‏כמו שאמרתי…
‏יש בך משהו.
‏יש!
‏אבל לא אמרת.
‏אמרתי, בראש.
‏לא שמעת?
‏אבל שמעת מה אימא שלי אמרה!
‏"מותק, תסתכל בעיניי
‏חומד, תגיד לי ‏ככה מרגישים כשמתאהבים בך?
‏נגמרות לי המילים ‏אבל כל מה שאני רוצה זה לשיר איתך
‏מותק, תסתכל בעיניי
‏חומד, תגיד לי ‏ככה מרגישים כשמתאהבים בך?"
‏"יש בך משהו." ‏כלומר, הקול שלי מוצא חן בעיניך?
‏זה הכול?
‏ואת, העיניים שלי עמוקות ויפות? זה הכול?
‏זהו, אתה מודה? בעניין העיניים.
‏אני רק חוזר על מה שאמרת.
‏לא רק העיניים שלך.
‏כבר אמרתי לך.
‏משיכה מוחלטת.
‏מה שאמרת.
‏איך שאמרת.
‏הקול שלך.
‏גברי ועם זאת רך.
‏היה חיבור, אווירה כזאת.
‏דלת העץ העבה וקיר הזכוכית שחצצו בינינו…
‏היא פרצה הכול.
‏האווירה הזאת!
‏והמוזיקה. ש… ‏-כן.
‏אני מדברת על בחירת המוזיקה שלך.
‏היא מעידה עליך הרבה.
‏תודה.
‏בטהובן שניגנת…
‏ולפני כן…
‏"באת בחיפוש אחר מוזיקה
‏נעשית המוזיקה שלי
‏מה אהיה בלי המוזיקה שלי?
‏בלי מוזיקה אתאבן"
‏היית שם?
‏היית? ‏-שם התחילה התחושה הזו בי.
‏אבל לא ראיתי…
‏קרעת את הבמה.
‏זה אתה.
‏יש לך את זה.
‏התחושה הזו…
‏הפעם הראשונה שלי.
‏במשך 22 שנים מעולם לא חשתי ככה.
‏ואז ליווית אותי החוצה.
‏מי עושה דבר כזה?
‏בשלב הזה התחושה ‏יוצאת מכלל שליטה ומכה בי חזק.
‏היא הותירה חותם.
‏לכן סיפרתי לך ברגע שעליתי על האופנוע.
‏כדי להגיד לך, "תראה מה עשית לי".
‏תורך.
‏טוב. אז רק הקול שלי?
‏לא נורא.
‏הכול בסדר אם אתה לא מרגיש כמוני.
‏אני אשרוד.
‏זו הפעם השנייה שלי.
‏פעם שנייה ב-32 שנים.
‏זו הבעיה.
‏לכן אני לא אומר יותר.
‏כן.
‏את רק בת 22?
‏אני נראית מבוגרת יותר?
‏לא, לא… בקטע טוב.
‏באמת, רק בת 22.
‏אני לא משקרת. ‏-תפסיקי להגיד את זה.
‏כואב לי.
‏יפה! מוצא חן בעיניי.
‏הפרש הגילים והעובדה שאבי ינשל אותי,
‏אלה בעיות עתידיות.
‏זה יקרה.
‏אבל לא צריך לחשוב על זה עכשיו.
‏מוקדם מדי לחשוב על כל זה.
‏אבל עכשיו אנחנו בכיוון הנכון.
‏גם אתה חשת בזה?
‏באווירה ובמשיכה שחשתי?
‏ספר לי.
‏יש לי עוד חמש דקות.
‏או שלא תגיד מילה
‏ואיעלם לך מהחיים בתוך עשר שניות.
‏החלטתי סופית לעזוב את הארץ…
‏עשר שניות לפני שנכנסת ועד לרגע הזה…
‏שכחתי מזה לגמרי.
‏נראה לי מהרגע שבו נגעת בדלת,
‏איך שנכנסת,
‏איך שעמדת, לחצת לי את היד והבטת בי,
‏איך שדיברת, העיניים שלך, הפנים, הקול,
‏ההליכה שלך, הסגנון, ההבעות…
‏אני יכול להמשיך לתאר אותך פיזית.
‏הכול נכון, אבל זה לא היה הכול.
‏אמרת את כל מה שאמי אמרה לי.
‏כנראה הייתי צריך אישור.
‏הדוגמה שלך דווקא עם בטהובן, ‏זה עורר בי השראה.
‏האווירה שפרצה את דלת הזכוכית…
‏כן, כמה פעמים…
‏ביקשתי ממך לחזור על שורות.
‏זה היה בכוונה.
‏כדי שההקלטה לא תסתיים.
‏כדי שלא תלכי.
‏ואז כשראיתי אותך שוב ברחוב…
‏איך יכולתי לא לדבר איתך? לא לשאול?
‏הכול קרה באופן טבעי.
‏אני הולכת.
‏כדאי.
‏"מותק, תביט בעיניי
‏חומד, תגיד לי ‏ככה מרגישים כשמתאהבים בך?
‏נגמרות לי המילים ‏אבל כל מה שאני רוצה זה לשיר איתך"
‏- מיוזיקלי אליינד -
‏"אתה ואני, חוקרים יחד
‏בעוד השמיים, האוויר והאדמה מריעים
‏בוא נצעד לראווה ביחד ‏כפי שהעולם הזה עוד לא ראה"
‏אתה עוקב אחריי?
‏ממש לא.
‏אמרת שפגעתי בך כמו ברק.
‏באדיבותי חיכיתי שעתיים ‏כדי להחזיר אותך הביתה.
‏מה פתאום עוקב?
‏נכון.
‏אתה עד כדי כך מובטל?
‏אני מוזיקאי, לא?
‏לו הייתי אילייראג'ה ‏הייתי מלחין חמישה שירים.
‏כתבת שיר חדש?
‏כן.
‏ברצינות? ‏-כן.
‏תשיר לי אותו, בבקשה. ‏-בסדר.
‏זה השיר.
‏בחור ובחורה נפגשים.
‏יש חיבור, אווירה, משיכה פתאומית.
‏הם מבלים יחד עשרה ימים ‏ובסוף הם מתנשקים בראשונה.
‏זה השיר. ‏-כמו הסיפור שלנו?
‏אכפת לך?
‏נלך לשם? ‏-נלך לשם?
‏בוא.
‏צד ימין. ‏-כן.
‏טוב…
‏אני אמציא מילים.
‏לך על זה. ‏-כן.
‏"היי
‏תפסי את לבי הנופל
‏היי
‏הרווי את הצמא בחלומותיי
‏היי
‏פרשי את כנפייך הקטנות
‏בואי
‏היצמדי אל שפתיי וחייכי
‏ישובה על מיתרי הגיטרה שלי
‏כמו דרור ששר במתיקות
‏בחיי המשעממים והקודרים
‏התזת מיליון גוונים
‏כמו מברשת של צייר ‏כמו מברשת של צייר
‏את קשת בענן ‏ממטירה עליי
‏כמו מלאך ‏כמו מלאך
‏עקרת את לבי ממקומו
‏צף כמו עלה על שלולית מוזיקה
‏את סופה שבאה למוטט אותי
‏הרטיבי אותי עד לשורשיי"
‏- התמוססי ב… -
‏"התמוססי בנשמתי כמו המים"
‏- מחר בסטודיו? -
‏"ישובה על קלידי הפסנתר שלי
‏רוקדת כמו טווסה יפהפייה
‏בחיי המשעממים והקודרים
‏התזת מיליון גוונים
‏כמו מברשת של צייר ‏כמו מברשת של צייר
‏את קשת בענן ‏ממטירה עליי
‏כמו מלאך ‏כמו מלאך"
‏- אהבה… רוצה אותך, סוף פסוק -
‏"עקרת את לבי ממקומו"
‏- אני מרגישה לא טוב. -
‏- אולי תבואי? -
‏- למה? -
‏- שהמוזיקה תשתלט… אולי. -
‏"כמו מברשת של צייר ‏כמו מברשת של צייר
‏את קשת בענן ‏ממטירה עליי
‏כמו מלאך ‏כמו מלאך
‏עקרת את לבי ממקומו"
‏למה אנחנו כאן?
‏סתם נסתבך בצרות.
‏זה היום העשירי שלנו יחד, ‏בדיוק כמו בשיר שלך.
‏בוא ננסה. בבקשה.
‏כאן?
‏אין מצב.
‏אולי פשוט…
‏נתנשק?
‏אולי?
‏גם אני התכוונתי לזה.
‏מה נראה לך?
‏בעיניך נשיקה היא סתם נשיקה?
‏ממש לא.
‏נשבע, באמת שלא.
‏טוב, רגע.
‏כבר כמה ימים אני רוצה להגיד לך משהו.
‏קודם שאעבור את זה.
‏אני אוהב אותך.
‏כמו שבחיים לא אהבתי.
‏אני רוצה להישאר לצדך לנצח, ‏שלא נהיה בנפרד בחיים.
‏אני אוהב אותך.
‏באמת.
‏אבל כרטיסי הטיסה עלו הרבה כסף.
‏נראה לי שאין החזרים מלאים ‏ב"בריטיש איירווייז".
‏את אוהבת אותי?
‏הבנתי כבר כששרת…
‏"בחיי המשעממים והקודרים ‏התזת מיליון גוונים."
‏זה הספיק לי.
‏השתגעת?
‏אתה צריך שאגיד את זה?
‏אני אוהבת אותך.
‏וזה לנצח, קמאל.
‏"גבוה יותר ויותר ‏עולים גבוה יותר ויותר
‏בכל נשימה שאת עוצרת ‏מותק, אני נדהם
‏קרוב יותר ויותר ‏אני מתקרב יותר ויותר
‏רוצה לצלול אל תוך הלילה ‏כשאת לצדי, להביט בעינייך"
‏וואו!
‏מרטין, מעולה. מחיאות כפיים למרטין.
‏וזה הסיפור של השיר.
‏אם אתם ממש רוצים לדעת…
‏היא כבר לא בחיי.
‏תספר למה. ‏-באמת?
‏לא. לא חשוב לדעת למה ואיך.
‏חשבתי שזה יהיה סיפור חיי
‏אבל בסוף זה היה רק פרק יפהפה.
‏הנה אני, כמה שנים לאחר מכן,
‏מבין יותר במוזיקה ובחיים.
‏והשלמתי עם זה,
‏מה שמוביל אותי לשיר הבא.
‏הוא בשפה שלי, טמילית.
‏ישר מהלב.
‏"היא עפה!
‏היא התגברה עליי
‏הושטתי יד כדי לתפוס אותה ‏אבל היא נעלמה באוויר
‏היא הייתה האוויר למוזיקה שלי ‏היא הייתה הדקדוק למילים שלי
‏בעוד תכננתי עתיד משותף ‏היא נעשתה עברי, האתמול
‏היא ואני יחד ‏חשבתי שזה לנצח
‏עפו ניצוצות
‏ניצוצות
‏אמנם נגמר ‏אבל בזכותה יש לי כוח
‏למצוא גרוב משלי
‏היא ואני יחד ‏חשבתי שזה לנצח
‏עפו ניצוצות ‏ניצוצות
‏כבר לא אהובתי ‏שרתי במצודת לונדון
‏הכול בזכותך
‏היא עפה ‏היא התגברה עליי
‏הושטתי יד כדי לתפוס אותה ‏אבל היא נעלמה באוויר
‏היא הייתה סיפור חיי ‏עכשיו היא רק שורה בספר
‏אף שהיא איננה שוב ושוב ‏היא המוזיקה שאני יוצר
‏היא ואני יחד ‏חשבתי שזה לנצח"
‏איך מבט חטוף נעשה התאהבות?
‏באיזה שלב התאהבות נעשית רשמית אהבה?
‏מדענים מחפשים ‏חורים שחורים בגלקסיות רחוקות,
‏אבל למה הם לא רואים ‏את החור השחור שנקרא אהבה?
‏אהבה נחשבת פיזיקה בגלל המשיכה?
‏אולי כימיה כי היא משתנה?
‏זו מתמטיקה של הלב?
‏זו הנדסת הביולוגיה?
‏אין תשובות לכל השאלות האלה, ‏אהבה היא פשוט אהבה.
‏יחד או בנפרד…
‏תרגום כתוביות: אדם כהן