Är ni redo?
Vi är redo.
- Redo att glömma, en gång för alla. - Bra, mr Lambert.
Då så, blunda.
Båda två.
Ta ett djupt andetag.
Känn hur ni blir sömnigare och sömnigare...
Ingen av er kommer att minnas det senaste året.
Det finns ingen plats som heter The Further.
Ni kommer bara att minnas Daltons koma.
Och att han blev frisk.
Låt mörkret glida längre...
...och längre bort...
NIO ÅR SENARE
"Födas har sin tid...
...och dö har sin tid.
Dräpa har sin tid...
...och läka har sin tid.
Förvara har sin tid...
...och kasta bort har sin tid.
Gråta har sin tid, och le har sin tid.
Klaga har sin tid, och dansa har sin tid.
Tiga har sin tid...
...och tala har sin tid.
Älska har sin tid, och hata har sin tid.
Krig har sin tid, och fred har sin tid."
Amen.
Vi överlämnar därför denna kropp åt jorden.
Av jord är du kommen. Jord skall du åter varda.
Amen.
En fin jordfästning åt en fin farmor. Hon älskade er jättemycket.
- Din mamma var en god vän, Josh. - Tack.
Jag saknar farmor.
- Hon saknar dig också, Cali. - De döda saknar inte nåt.
Det stämmer inte. Hon saknar dig visst.
Vi ses nästa helg, okej?
Dalton...
Dalton!
- Förstår du? - Han är nervös för att han ska åka.
Till skolan nästa vecka?
Jag vet. Ja, visst...
Tack för att du ordnade allt. Jag har bara inte kunnat fokusera.
Du kan väl köra honom dit? Dina elever börjar inte än.
- Det vill han inte. - Det är du som är föräldern.
- Okej, om du inte vill... - Jag kan inte.
Varför?
Det var bara en tanke, för att ni skulle få bättre kontakt.
Snart är han utflyttad, så tänk på saken.
Hej då. Vi ses, kompis.
Ursäkta...
Ursäkta!
Känner jag dig?
Jag kände din mamma, för många år sen...
Men vi tappade kontakten.
Vad heter du?
Carl.
Trevligt att träffas, Carl. Tack för att du kom.
Förlåt, men det är mycket nu.
Ja, döden översvämmar tankarna med minnen.
Men man kan alltid skapa nya.
- Ja... - Hej då, Josh.
Carl...
Du, jag tänkte på en grej.
Vad sägs om att jag kör dig till skolan nästa vecka?
Du kan väl säga det? Bara säg det, Dalton.
Ska vi byta, eller vill du behålla samma blöja?
Vill du det? Vet du vad, vi kan torka av blöjan -
och sen sätta på den igen.
Vill du det?
Ja, det vill du. Okej, då gör jag så.
Vad vill du ha på dig?
Jaså? Berätta bara.
Det är bara att snacka med mig.
Dalton: Det kan du väl.
Fan också...
Jag menar... toppen.
Jag: Toppen!
Då så...
Okej då...
Pappa - mamma - jag - Foster - Cali
I natt såg jag mig själv sova, sen flög jag i väg.
Är du hungrig?
Du får ta och rycka upp dig, annars blir de här dagarna långa.
Mamma: Hur går det?
Jag: Hemskt.
Bara bra.
Du fick rätt lärare, sa mamma. Vad heter han?
Hon. Armagan.
Är hon bra?
Hon är bäst.
Bra jobbat.
Det hoppas jag, för det vi betalar.
SPRID DITT LJUS OCH DIN SANNING
VÄLKOMNA, FÖRSTAÅRSELEVER
Då så, låt det roliga börja.
JANE PIERCE-UNIVERSITETET
Ja, du! Kom hit.
Tjena, kompis. Välkommen till JPU.
Kappa Tau? Jag var Kappa Z.
För längesen, förstås.
Jag tar en åt honom... Tack.
Du...!
Ursäkta.
Schyst! Du får första tjing.
Välj en säng, bara.
Mamma köpte en powerstation åt dig.
Det finns två uttag, en USB-port -
och två startkablar, som är helt meningslösa.
Så där ja. Okej...
Okej.
- Behöver du fortfarande den här? - Mamma packade väl ner den.
Oj!
Tung! Är det den du har jobbat på?
- Lägg tillbaka den. - Nej, den är jättebra!
- Är det ur minnet? - Efter ett foto jag hittade hemma.
- Wow! Det ser ut som om hon... - Döljer nåt?
Så känns det.
Sen några år tillbaka.
Det är tufft att vara ensam mamma.
Ja... Det är tufft.
Så jag får ingen plats på väggen?
Jag förstår dig.
Förlåt att jag har varit frånvarande.
Min pappa fick jag aldrig träffa...
Så det kunde ha varit värre.
Jag har bara varit lite dimmig i några år.
Jag vet inte, min hjärna...
Jag har bara inte kunnat -
ta mig tid för dig, din bror och din syster.
Har du funderat på att söka hjälp?
Jag biter ihop.
- Dalton Lambert? - Ja. Och du...?
Chris Winslow.
- Allt lugnt, killar? - Ja, bara bra.
Jag trodde bara att min rumskamrat skulle vara...
- En kille. - Ja.
Jaha... Jag trodde att en skola för fri konst lockade frisinnade.
Namnet Chris förvirrade nog mig.
Nej, det kan ju inte hända när man heter Dalton...
Jag går till elevhemskontoret och reder ut det.
Nej då! Jag ber dig, Daltons far.
Jag kan gå. Ni vill visst prata pojkar emellan.
Jag kommer sen.
Du...
Jag tog den här till dig. Kolla upp det.
Det gör inget om du hatar det - fast det lär du inte göra!
Du känner inte mig alls, va? Skulle jag gå med i en kår?
Det är bara en fest, Dalton.
Gå dit och roa dig! För min skull - jag körde ju dig.
- Du ville inte ens. - Jo!
Sluta ljuga!
- Jag hörde mamma på begravningen! - Men jag gjorde det.
- Vilken toppenpappa! - Du har i alla fall en!
Skyll inte ifrån dig på din farsa!
Han stack för 40 år sen. Släpp det!
- Jag tänker då inte låta dig forma mig! - Efter allt vi har gjort för dig?
När blev du en sån otacksam skitunge?
Jag fattar att mamma skilde sig.
Tack för skjutsen.
- Man hör att det är Shania Twain, va? - Javisst.
- Vad sa de om rummet? - "Surt för dig." Jag får sova här i natt.
Men jag får byta rum i morgon. Hjärtskärande, eller hur?
- Så du pluggar konst? - Ja, och du musik?
Matte. Konstnärslivet präglas av nomadisk instabilitet och tandgnisslan.
Men du blir säkert väldigt framgångsrik!
- Vill du blåsa i min tuta? - Va?
- Kan du spela? - Jaha!
- Bara lite piano. - Samma sak - bara blås.
Mina tjejbaciller är snälla.
- Vad var det? - Bara nåt som min mamma har skrivit.
Schyst!
Jaha... Vad har du för knäppa sidor?
Jag vet inte...
"Jag vet inte."
- Kom igen, alla är knäppa. - Du får börja.
På söndagar har jag monokel och beställer mat med brittisk accent.
- Jätteknäppt. - Tack!
Okej, ibland äter jag havregryn -
utan vatten, mjölk eller nåt. Bara torrt.
Du är kass på det här. Vi provar igen.
När jag var tio dog mina föräldrar. Jag fick bo med mormor Perkee -
som en gång nästan blev blind på grund av elak fotsvamp.
Jag minns inte när jag var tio.
Typ hela året.
Vad menar du?
Jag låg i koma. Hjärnhinneinflammation.
Åtminstone sa de det de få gånger de pratade om det.
Men jag minns inget, inte ens att jag var sjuk.
Det är som om jag vaknade en dag och ett helt år hade gått.
Det är ju hemskt!
Och rätt så knäppt. Bra jobbat!
Jag hade gärna glömt ett år som barn.
Lite hjärnhinnis hade suttit fint.
Det finns faktiskt en sak till som är knäpp med mig.
Ända sen min koma... har jag varit mörkrädd.
Jag var rädd för barbiedockor fram till typ - nu.
Att vara rädd är okej. Men håll mig inte vaken med nån skitstark nattlampa.
- Seriöst? - Förlåt.
Visst, det är lugnt. Jag får stå ut.
Hej, det här är Dalton. Jag kan inte svara nu, så lämna ett meddelande.
Hej, kompis, det är jag. Jag vill bara kolla att du har kommit i ordning.
Jag har funderat på det som du sa.
Och...
Jag vet inte vad det är för fel på mig, men...
...jag ska ta reda på det.
Jag ville bara berätta det.
Okej, hej då.
God dag. Jag heter professor Armagen.
Slå av era telefoner, öppna era mappar -
och ta fram nåt som kommer att intressera mig.
Sätt det på era staffli och ställ er framför ert verk med stolthet.
Alec Anderson. Din tekniska färdighet är uppenbar.
- Det ser ut som ett foto. - Tack.
Det var ingen komplimang.
- Riv sönder den. - Ursäkta?
Teckningen. Riv sönder den.
- Jag slet häcken av mig med den! - Ingen kommer att sakna den.
Glöm det!
Ack, vårt första offer.
Vanligen hinner jag med introduktionen innan nån slutar.
- Jag har inte slutat! - Jo, du har bara inte förstått det än.
Du kan gå.
Lycka till.
Vilken dumskalle som helst kan lära sig tekniken, till och med bemästra den.
Det betyder inget om det inte kommer inifrån.
Jag är inte intresserad av konstens regler.
Vi ska bryta reglerna.
Sen vill jag att ni bryter dem igen och ser hur sönderbrutna de kan bli.
- Dalton Lambert. - Ja.
Varför i helvete förstör du en vacker teckning så där?
En gång till för att vara säker?
Inte så svårt, eller hur?
Gott så. Ni måste släppa taget om ert förflutna.
Ömsa skinn för att kunna växa.
Jag räknar ner från tio.
För varje siffra vill jag att ni sjunker -
allt längre in i er själva.
Lyft inte kolkritan från pappret.
Tio.
Nio.
Åtta.
Sju.
Sex.
Fem.
Fyra.
Tre.
Två.
Ett.
Teckna det som själen frambringar.
En upplevelse som definierar er.
Ni måste vara villiga att rota fram era fulaste, innersta tankar.
Håller den dig inne eller ute?
Ni ska ha hörlurar.
Maskinen är högljudd, men ni kommer att höra mig.
Ni måste ligga så stilla ni kan under hela undersökningen.
Om ni känner att ni måste ut -
tryck då på bollen, så tar vi en paus.
- Känns det bra? - Förträffligt!
Då bär det av.
Håll den här.
Är det bekvämt, Josh?
Ja, nu får vi det överstökat.
Hallå?
Dr Brower?
- Det är nån där inne. - Va?
Vad sa ni?
Dr Brower, vad sa ni?
Kom igen...
Kan ni släppa ut mig, tack?
Hallå!
Kan ni släppa ut mig?
Dörren är öppen.
Okej, släpp nu ut mig! Dr Brower!
Släpp ut mig, kom igen!
Jag vill ut. Hallå!
Släpp bara ut mig. Släpp ut mig, släpp ut mig!
Dr Brower!
Släpp ut mig!
Okej, kom igen nu!
- Mr Lambert, hur mår ni? - Vad var det?
- Varför slocknade lamporna?! - Lugna ner er.
- Slocknade lamporna, sa ni? - Ja, och jag var fast där inne!
Och jag såg...
Mr Lambert, ni har sovit i en kvart.
Ni slocknade direkt, och MRI-undersökningen gick felfritt.
- Va...? - Byt om i lugn och ro.
Kom ut sen.
Det är inget fysiskt fel på er. Inga svulster eller fläckar på hjärnan.
Inget att oroa sig för.
Det är goda nyheter, mr Lambert.
Jo, jag vet. Jag...
Jag hoppades väl på nåt konkret.
Nåt som kan förklara den här dimman.
Minnesproblemen kan orsakas av många olika saker.
Ökad stress, förändrade vanor...
Har det hänt nåt särskilt hemma?
Min mamma gick bort nyligen.
Jag beklagar sorgen.
Dessutom har min son flyttat för att gå i skola -
och min exfru pratar knappt med mig.
- Det låter stressigt. - Ja.
Kanske kan sorgbearbetning hjälpa?
Visst, antagligen.
Har det förekommit psykisk sjukdom i er släkt?
Psykisk sjukdom?
Det vore bara till nytta för vår diagnosticering.
- Inte vad jag vet. - Det är värt att ta reda på.
Under tiden finns det övningar som stimulerar minnet.
Memory, som barn spelar.
- Ska jag leka barnlekar? - Vi kan lära oss mycket av barn.
Javisst.
Tack.
Vad gör du?
Jag har fått nytt rum, så det är slutpartajat med lättklädda brudar.
Men en tröst är att jag bor i rum 323, precis ovanför dig.
Så tänk på att jag kan höra dig daska korven på natten.
- Ska du gå med i en studentkår?! - Va?
Jaha... Nej, min pappa tog den.
Vi går dit. Vi kan skratta åt deras kakibyxor och fondförmögenheter.
Såvida du inte ska måla om mer.
Kom igen, Dalfons. Gör nåt schyst för farsan.
Hur illa kan det gå?
Får det vara lite blöjpudding?
Det är lugnt...
- Knappast. - Som ni vill.
- Seriöst? - Sluta gnälla nu och kom här!
Vi ska föreviga kvällen då Dalton Lambert faktiskt roar sig.
- Vad är "kårsaft"? - Fråga inte.
- Hej, allihop. Jag heter Nick. - Kuk-Nick! Kuk-Nick!
Välkomna till Kappa-huset - och tillbaka till plugget!
Jag vill bara påminna er om -
att kårerna är under attack.
Och vi måste värna vår rätt att festa -
och att vara övergrymma.
Vita, svarta, bruna eller blå, alla är välkomna på JPU -
förutsatt att man erkänner och respekterar -
att kårhuset är det sista huset där män fortfarande kan vara män!
Tack.
Vi ska dricka mycket i kväll, men ta det lugnt.
- Inga fler incidenter. - Vila i frid!
- Festen suger. - Instämmer.
Så vi går och rotar igenom folks prylar.
Vi får skynda oss.
Tillträde beviljas.
Vänta...
Åh nej...
- Det här är Nicks rum. - Och det här är Nicks rövsalva.
Jag går och smetar ut den på den gemensamma muggen.
Vänta...
Hej, kompis...
Hur är det med dig?
Behöver du vatten eller nåt?
Få det att sluta...
Få det att sluta. Få det att sluta!
Stäng dörren.
Stäng...
Stäng dörren!
Jag kommer snart. Jag ska bara hämta... förnödenheter.
Hej, Paige. Jag heter Nick.
I natt händer det, brorsan I natt händer det
Där har vi dig!
Kom igen.
Var bara dig själv.
Vill du dansa? Det är kul att dansa.
Kom så dansar vi.
I kväll händer det, brorsan
Tyst!
Hur är det?
- Jag såg precis... - Vadå?
Vi måste härifrån!
- Men det roliga har precis börjat! - Är det nån i mitt rum?
En av er bonnläppar kommer att få stryk!
Vad fan...?
Åh gud, jag är jätteledsen!
Vi ville bara vara i fred, du vet...
Vi skulle göra det.
Jag ser hellre mina föräldrar göra det.
Men häng kvar, vet jag. När vi är fulla nog blir du kanske snygg.
Även om du liknar en clown!
Kallas du "Kuk-Nick"?
Jag föredrar "kuk-kick".
Spring!
- Snabbt tänkt, eller hur? - Jag...
Fan också!
Jag borde inte kysst dig utan att fråga. Förlåt, jag tänkte inte.
- Nej då... - Mår du okej?
Det är lugnt. Jag bara...
Jag är bara ledsen för det han sa till dig.
Jaha...
Det kvittar mig vad den överklassungen tycker.
Han kan ju drömma.
Hej, kompis. Det är jag igen.
Jag har varit hos en läkare, och allt ser bra ut.
Eller inte bra, men jag ska reda ut det.
Ring när du har tid. Jag...
Jag är verkligen ledsen för det jag sa häromdagen.
Okej, hej då.
Var är min majonnäs?!
Vem är det?
- Säg inte att du är ett äckel. - Va?
- Nej. - Vad fan är det då som pågår?
Kom in.
Det händer nåt med mig. Jag ser sjuka saker.
Du vet killen på kårhuset och incidenten som de pratade om?
Jag såg honom, och han var död.
Det började med en konstövning.
Hon bad oss att gräva djupt ner i ett minne, i vårt undermedvetna.
Så jag gjorde det, och jag tecknade en dörr.
- Du måste spola kårsaften. - Jag menar allvar.
I kväll målade jag och somnade.
När jag vaknade såg jag en lykta. Det var som en dröm men ändå inte.
Sen gick jag till ditt rum...
Jag vet hur det låter.
Det känns som om jag närmar mig nåt.
Eller att nåt närmar sig mig.
Har du en kudde över?
Dalton: Jag gick på festen.
Den sög.
Okej...
Foster.
Renai.
Dalton.
Cali.
Dalton.
Dalton...
Dalton!
Mamma.
Okej...
Hjälp mig nu, mamma.
Cali.
Dalton.
Mamma.
Mamma?
Mamma...
Jag vet inte.
Nu så...
Klärobskyr.
Ljuset och skuggornas dans.
Effekten används inte bara för att skapa volym och kontrast -
utan betonar också en specifik, dold ljuskälla.
Här har vi ett av Goyas främsta verk.
Det negativa rummet lockar blicken mot Saturnus.
Representerar det mörker eller nån sorts tomrum?
Goya bemästrade det på duken, men på grund av familjeproblem och hälsobesvär -
drogs den en gång hyllade hovmålaren allt längre in i mörkret.
Han skapade denna ohyggliga skildring av en far som slukar sin son.
Denna balans mellan ljus och mörker är det som vi är ute efter.
Gör er klara.
Era egna upplevelser präglar er konst.
Bejaka dem. Utnyttja dem.
Sjunk djupt ner i minnets mörker.
Tio.
Nio.
Åtta.
Sju.
Sex.
Fem.
Fyra.
Tre.
Två.
Ett.
- Läget, nörden? - En röd dörr.
- En lila snopp? - Säger det dig inget? En röd dörr?
- Du låter konstigare än vanligt. - Det är en bild jag målade på lektionen.
Vi skulle leta upp ett minne. Jag tänkte att det kanske var från vår barndom.
- Har du frågat mamma? - Jag vill inte oroa henne.
Varför skulle det oroa henne?
- Jag vet inte. - Blir man så här kryptisk på college?
- Jag antar det. - Då tänker inte jag gå.
Efter din kusliga icke-dröm började jag tänka:
"Okej, Dalton är en knäppis, men han är inte sinnessjuk."
- Du får ge tillbaka nyckeln. - Ja. Så jag började leta på nätet.
Och vet du vad? Du är inte alls galen.
Du är astralprojicerare.
Kolla här. De ser ut som om de knegar i en elektronikaffär.
Spektrala Syner här! Vi är Specs och Tucker.
- Hälsa, Tucker. - Nej.
Vi är PPU: Professionella Paranormala Utredare.
I dag ska vi prata om en fråga -
- som många har ställt.
Astralprojektion!
Det är verkligt. Vår fysiska kropp somnar -
- och vår astrala kropp lämnar den fysiska kroppen -
- och svävar till ett annat rike.
- Precis så känns det. - Det sa jag ju!
Vår mentor, dr Elise Rainier -
hon hade ett namn för detta rike.
- Hon kallade det "The Further". - Vänta...
Jag heter Elise. Trevligt att träffa er.
Jag är här för att prata om astralprojektion...
...och The Further.
Okej...
Ge mig ett ögonblick.
Tre.
Två.
Ett.
The Further...
...är ett mörkt rike fyllt av de dödas plågade själar.
Och somliga är dömda...
...att återuppleva sina livs största misstag om och om igen i all evighet.
När man astralprojicerar eller reser till det här riket -
då är det dessa själar som man väcker med sin närvaro.
De känner lukten av en.
Närvaron av liv.
Liv är det som de längtar efter mer än nånting annat.
Så ju längre man reser...
...desto farligare blir resan.
De vill ha liv, och de kan komma till vår värld för att ta det.
Gå med fasta steg.
Jag ser hur du grubblar. Vad är det?
Killen från kårhuset...
- Kräkkillen? - Ja, han sa nåt till mig.
- Han sa "Stäng dörren". - Ja, vem vill skylta med sånt?
Visst, men tänk om han menade nåt annat, om han pratade om den här dörren.
Vadå? Vill du gå tillbaka och fråga?
- På riktigt? - Jag måste få veta.
Jag tycker synd om honom, men...
...jag brukar försöka undvika mörka riken.
Det är nåt viktigt med den här målningen, Chris.
Jag måste ta reda på det.
Okej då.
Men Nick lär inte bara släppa in dig för att prata med spöket på hans toalett.
Han kommer inte att märka nåt.
- Så hur gör vi? - Lugn...
Kan jag hjälpa er?
God kväll! Jag har glömt min bysthållare i Nicholas rum -
och undrar om han måhända är hemma?
Han är nog där uppe och pluggar med Paige.
Bra jobbat, Dalfons.
Jag ska läsa den här för dig. Den heter "I lågor". En väldigt sårbar dikt.
"På andra sidan lägerelden..."
- Jag behöver ett mörkt rum. - Okej.
Och sen, då? Ska du sväva genom luften och säga "ho-ho"?
- Jag är inget spöke. - Och blir det aldrig om du tänker så.
Bingo!
- Tror du att lakanen är frasiga? - De bryts nog av som ett tacoskal.
Jag tar det smutsiga golvet.
Få se nu...
- Kan du ge mig lite plats? - Javisst. Förlåt.
Okej, klar?
Tio.
Nio.
Åtta.
Sju.
Sex.
Fem.
Fyra.
Tre.
Två.
Ett.
Svävar du än?
Lycklig resa.
Är du här ute, Dalton?
...antagligen kreativt skrivande som huvudämne.
Men jag är sjukt bra på finans -
så jag vill inte slösa bort den gåvan.
Hur länge måste du ha det där?
Jaha...
Det räcker nu.
Porerna är nöjda.
Det här tar ett tag.
Så äckligt...
Dalton?
Kan nån tända?
Dalton?
- Vakna! - Chris!
Vem är det som jävlas med mig?
Stäng dörren!
Dalton?
- Stäng dörren! - Chris!
Gode gud!
Kom igen nu!
Chris...
Vad...?
Kom igen...
LOS ANGELES COUNTYS PSYKIATRISKA SJUKHUS
PATIENT: BENJAMIN P. BURTON KONTAKT: LORRAINE LAMBERT
RELATION: MAKA
DIAGNOS: SCHIZOFRENI ELEKTROKONVULSIV BEHANDLING
BETER SIG OBERÄKNELIGT. PSYKOS. MÖJLIG SÖMNPARALYS
...TALAR OM "ASTRALPROJEKTION".
Va?
AVLIDEN
JPU:S VÅRDMOTTAGNING
- Chris... Det var inte meningen. - Låt bli!
- Jag ville bara se hur du mår. - Jag mår bra.
Förlåt. Jag visste inte att man kan bli skadad i verkligheten.
Men det kan man.
Du vet inte vad du leker med.
Jag vill inte vara inblandad i det här.
Det bör inte du heller vara, för nästa gång vaknar du kanske inte.
- Hejsan. - Hej.
- Cali sover hos en vän, och Foster... - Jag är inte här för att träffa barnen.
Kan vi prata?
Visst.
- Wow, två samtal samma vecka. - Lägg av.
Har du inte skaffat några vänner än?
Berätta allt du minns om min koma.
- Prata med mamma. - Jag tror att...
- ...sakerna som jag tecknar... - Dörren?
Och nu en kille med hammare.
En hammare?
Det kan vara ledtrådar ur mitt förflutna, tankar som koman trängde bort.
- Jag vet inte varför de dyker upp nu... - Vänta! Dalton.
Vad är det?
Jag har haft en bild i huvudet i åratal.
Mamma säger att det bara är en mardröm, men...
Berätta, brorsan. Kom igen.
Vi är i ett rum nånstans, typ en källare.
Minns du?
Är du kvar?
Allt jag nånsin velat är att vara bättre än min pappa.
Det vet du, bara vara en bra farsa.
- Det har du varit. Det är du, Josh. - Dalton håller inte med.
Om det är nån tröst, så ringer han inte mig heller.
Min pappa övergav sin familj, och jag har gjort samma sak.
Nej, det har du inte. Du är inte han, Josh.
- Och du får vara arg på honom. - Det har jag varit länge.
Arg på nån som jag aldrig träffat.
Arg på en man som hoppade från taket på ett mentalsjukhus 1978.
Han har varit död i över 40 år.
Min pappa. Ben Burton.
Så hur kan han terrorisera mig här och nu i den verkliga världen?
- Han överföll mig hos mamma... - Överföll dig?
Är jag bara galen, eller...?
Jag vet inte. Han...
...lämnade kvar det här till mamma dagen han dog.
DET HÄR SLUTAR MED MIG
Vad slutar med honom?
- Josh... - Är det svaret? Är jag bara tokig?
Finns galenskapen i mig? Är det därför jag har varit så vilsen de senaste åren?
Har våra barn ärvt förbannelsen? Ska han hemsöka dem liksom mig?
- Varför har mamma inte berättat nåt? - Sluta nu!
Du är inte galen.
Vad är det då som händer med mig?
Dalton: Det var ingen koma. Jag ska ta reda på svaret.
Dalton!
Så Dalton och jag kunde resa till nån annan...
...dimension?
Där vi blev hemsökta av spöken och troll?
Snarare väsen, som det som spökade för dig på fotona.
Din pappa såg dem också. Kanske vill han bara hjälpa.
Han sa det till din mamma. Hon förstod inte och kunde inte hjälpa honom.
Som du hjälpte oss? Genom att undertrycka våra minnen?
Vi tyckte alla att det var bäst så, även du.
Men du blev dimmig.
Undertryckandet trubbade av dig.
Vi visste inte vad vi skulle göra, och jag vågade inte säga sanningen.
Dalton hade rätt.
Han sa att mamma hade hemligheter, att hon dolde nåt för oss.
Men jag trodde inte att du också gjorde det.
- I tio år! - Du vet inte hur svårt det har varit!
Varför?!
För att du försökte döda vår familj!
Du jagade runt oss i huset med ett jävla slagträ!
Jag visste att det inte var du, utan saken på fotona -
men det begriper inte barnen.
Alla Fosters mardrömmar! Jag har ljugit för våra barn i tio år.
"De där minnena är inte verkliga. Det är bara inbillning.
Pappa gör dig inte illa."
- Omöjligt! - Du gjorde det.
Det kvittar för dem vad det var som styrde dig.
De såg bara ditt ansikte. Det var du som orsakade allt lidande.
Därför drog jag mig undan. Jag bara...
Jag kunde inte leva så mer.
Du vet...
Vi kunde ha löst det tillsammans.
Är det här du?
Dalton skickade det nyss till mig.
Han har drömt mardrömmar och sett syner.
Nåt om en röd dörr.
- Och nu det här. - Vad ska vi göra?
- Jag är rädd! - Det kommer att ordna sig.
Det ordnar sig! Inget kommer att hända oss, det lovar jag.
- Ta hand om din bror, Dalton. - Okej.
- Här... - Varför är pappa arg på oss?
Mamma, jag kan leta upp pappa på det mörka stället.
- Nej, det är för farligt. - Men jag klarar det.
Okej, men var försiktig.
Kom!
Nej! Sluta! Vad gör du?
Sluta! Vad gör du?
Snälla, pappa! Bara sluta!
Nej!
Sluta!
Jag bara tittar till dig.
Okej... Du sitter på golvet och är skum - som vanligt.
Så allt är bra?
När strömmen gick trodde jag att du höll på med det mörka riket igen.
Och du gillar ju inte mörkret, så jag tänkte -
att jag skulle lysa upp ditt rum, liksom jag lyser upp ditt liv.
Jag är inte mörkrädd längre.
Okej, men nu har jag släpat ner de här, så jag sätter upp dem ändå.
Även om du är skitstörig.
Jo, alltså...
Jag fick ditt sms, skrev ett spydigt svar och raderade det -
för mormor Perkee sa att man inte ska bråka på sms. Tonen förmedlas inte.
Men om du vill veta, så tycker jag så här:
Gräv inte i ditt förflutna.
En del saker borde förbli begravna.
Ibland måste man bara gå vidare.
Dalton?
Du...
Dalton, hur är det med dig?
Dalton?
Dalton.
Dalton?
Nej!
Åh nej! Nej, nej, nej!
Pappa är här.
Jag ska ta dig härifrån, Dalton.
Vi ska ta oss hem. Vi ska aldrig tillbaka hit.
Dalton, vad...?
Dalton?
Säg att du är där inne.
Dalton!
Jag vet att du är där inne -
men om du rör mig igen spöar jag dig!
Nej, pappa!
Du försökte döda mig!
- Det var inte jag. - Jag såg dig!
De kan ta våra kroppar i besittning.
Det hände mig, och nu har han gjort det med dig.
Han kommer tillbaka för att hämta dig.
Vi måste härifrån - nu!
Kom nu!
Han kommer!
Spring!
Dalton, hjälp mig!
Hjälp mig att hålla emot!
- Nej! - Vi kan inte hålla emot!
Vi måste försöka!
Försvinn!
Nej!
Nej, nej!
Dalton, vi måste hitta nåt att blockera och försegla den med.
Kom, vi sticker. Pappa, snälla.
Pappa, vi måste härifrån!
Det är okej.
Gå du.
Gå!
Bort!
Nej!
Nej! Åh gud...
Josh.
Det här slutar med mig.
Färg?
Målarfärg... Dalton!
Du måste förstöra den. Bränn den och glöm den.
Nej, att glömma fungerar inte. Vi måste minnas.
Även det som gör ont.
Pappa?
Det är bra! Det är bra...
- Hur är det med Dalton? - Han mår bra.
Okej!
Det är han.
- Dalton? - Är pappa tillbaka?
Ja, han är tillbaka. Han mår bra.
Vi ses på fredag.
Be Foster att ta med historieläxan, så hjälper jag honom.
Du kan komma tidigare och äta middag med oss.
Det gör jag gärna. Tack.
- Vilket vackert hem. - Tack.
- Bor du här? - Jag hoppas det.
Det var ett märkligt svar.
Jag är bara försjunken i minnena.
De kan ta över tankarna.
Jag känner dig!
Du kanske har sett mig i krokarna. Jag känner din mamma.
- Jag har så mycket att säga till henne. - Jag vet, och det kan du.
Du kommer att göra det en dag.
Ni har en ljus framtid, du och Dalton.
Gå med fasta steg, Josh.
Wow...
Jag fick en plats på väggen!
Ja.
Jag älskar dig.
Jag älskar dig också.
Undertextning: Richard Schicke