Da li ste spremni?
Spremni smo.
Spremni da zaboravimo, jednom zauvek. -Dobro, g. Lambert.
Onda, zatvorite oči.
Obojica.
Sad duboko udahnite.
Tonite sve više u san.
Niko od vas se neće sećati prethodne godine.
Ne postoji mesto po imenu Dalje.
Samo ćete se sećati Daltonove kome.
I njegovog oporavka. I nek se tama udaljava
sve više i više.
DEVET GODINA KASNIJE
"Za sve postoji vreme.
Vreme za rađanje
i vreme za umiranje.
Vreme za ubijanje
i vreme za izlečenje.
Vreme za čuvanje i vreme za bacanje.
Vreme za plakanje i vreme za smejanje.
Vreme za tugovanje i vreme za plesanje.
Vreme za tišinu
i vreme za pričanje.
Vreme za ljubav i vreme za mržnju.
Vreme za rat i vreme za mir. Amin." -Amin.
Stoga predajemo ovo telo zemlji. Zemlja zemlji, pepeo pepelu,
prah prahu. Amin.
LOREJN REBEKA LAMBERT POSVEĆENA MAJKA I BAKA
To je bilo divno bogosluženje za divnu baku.
Mnogo vas je volela.
Tvoja majka je bila dobra prijateljica, Džoše. -Hvala. -Fali mi baka.
Znam. I ti njoj fališ, Kali. -Mrtvim ljudima ništa ne fali.
To nije tačno, stvarno joj fališ.
Vidimo se sledećeg vikenda, važi?
Daltone.
Daltone!
Vidiš na šta mislim? -Anksiozan je zbog odlaska.
Zbog škole sledeće nedelje.
Znam. Da.
Hvala što si organizovala sve ovo. Ja jednostavno nisam mogao.
Zašto ga ti ne odvezeš u školu?
Tek za nekoliko nedelja počinje ti školska godina.
Ne, on to ne bi želeo.
On nije roditelj. Ti si. Ako ne želiš,
to je druga priča, ali... -Ne mogu.
Zašto?
Pa...
To je bila samo ideja. Način na koji biste mogli da se povežete, to je sve.
On će uskoro otići, stoga razmisli o tome.
Ćao. Vidimo se, druže.
Izvinite.
Znam li vas?
Poznavao sam tvoju majku. Davno. Ali izgubili smo kontakt.
Kako se zoveš?
Karl.
Drago mi je, Karle. Hvala što si došao. Izvini što sam te ščepao.
Mnogo toga imam na umu. -Nego šta. Smrt preplavljuje um sećanjima.
Ali uvek postoji prostora za nova, zar ne?
Da. -Ćao, Džoše.
Karl.
Ja: Druže, nešto sam razmišljao.
Dalton:?
Ja: Šta kažeš da te odvezem u školu sledeće nedelje?
Šta si mi upravo rekao? Samo mi reci, Daltone. Da te presvučem?
Hoćeš čistu... Hoćeš da zadržiš istu pelenu? Da?
Znaš kako ćemo. Možemo očistiti pelenu,
i onda staviti istu pelenu nazad.
Da li bi hteo to? Dobro, uradiću tako onda.
Kakvu odeću želiš?
Da? Reci mi.
Samo treba da mi kažeš.
Hajde. Najbolji dečko na svetu.
Dalton: Pretpostavljam.
Sranje. Hoću reći...
Sjajno.
Ja: Sjajno!
U redu.
Dobro.
ASTRALNA PODMUKLOST: CRVENA VRATA
Preveo: Bambula
Noćas sam gledao sebe kako spavam onda sam odleteo
Gladan?
Moraćeš prebroditi tu snuždenost, ili će ovo biti dugačkih nekoliko dana.
Mama: Kako ide? Ja: Užasno.
Ja: Dobro.
Mama reče da si dobio onog profesora umetnosti što si želeo.
Kako je njegovo ime? -Njeno ime. Armagan.
Dobra je?
Najbolja je.
Ekstra.
Bolje bi joj bilo, s obzirom koliko plaćamo.
U redu. Nek zabava počne.
Hvala. -Da, ti. Dođi ovamo.
Ćao, druže. Dobro došao u JPU.
Kapa Tau? Ja sam bio Kapa Z. Davno, naravno.
Uzeću jedan za njega. Samo stavi... Hvala.
Izvini.
Ekstra. Možeš prvi da biraš.
Zašto ne izabereš krevet?
Mama ti je kupila ovo napajanje.
Šta imaš ovde? Imaš dva izlaza,
USB port, dva kabla za startovanje, koji su beskorisni.
Evo. Dobro.
Dobro.
I dalje ti treba ovo? -Pretpostavljam da je mama stavila to tu.
Ovo je žestoko. Na ovome radiš?
Vrati to nazad. -Ne, stvarno je dobro.
Uradio si ovo prema sećanju? -Prema fotografiji koju sam našao u kući.
Deluje kao... -Kao da krije nešto?
Tako izgleda...
Tako je izgledalo poslednjih nekoliko godina.
Bila je u teškoj situaciji kao samohrana majka.
Da, da. To je teško.
Ja nisam završio na zidu?
Ne krivim te.
Žao mi je što nisam bio tu u poslednje vreme.
Naravno, moj tata uopšte nije bio tu, ali...
Moglo je biti mnogo gore.
Malo sam pogubljen u poslednjih nekoliko godina. Ne znam, moj mozak samo...
Samo...
nisam mogao da nađem vremena za tebe, tvog brata i sestru.
Jesi li pomišljao da potražiš pomoć?
Samo pokušavam da prebrodim.
Ti si Dalton Lambert? -Da. Jesi li ti... -Kris Vinslou.
Sve u redu, momci? -Da, sve je u redu.
Samo sam mislio da će moj cimer biti... -Momak. -Da.
Mislila sam da ću u liberalnoj umetničkoj školi naći liberalne ljude.
Da, verovatno me je zbunilo ime Kris. -Da.
Jer se to ne bi desilo s imenom kao što je Dalton.
Otići ću dole u kancelariju za smeštaj i srediću ovo.
Ne, ne. Molim vas, Daltonov oče. Dozvolite meni.
Očito sam prekinula neko zbližavanje. Vratiću se.
Uzeo sam ovo za tebe. Pogledaj.
Ako ti se ne sviđa, nema veze, ali neće da ti se ne sviđa.
Ti me stvarno ne poznaješ, je li?
Stvarno misliš da želim da se pridružim bratstvu? -To je samo zabava, Daltone.
Idi. Zabavljaj se. Uradi to za mene. Ja sam te dovezao ovde.
Ti čak nisi ni želeo. -Naravno da jesam. -Prestani da me lažeš!
Čuo sam šta je mama rekla na sahrani. -Ipak sam to uradio.
Zbog toga si otac godine sada?
Barem imaš oca. -Prestani da kriviš svog oca
za sranje koje te je sjebalo. On je otišao pre 40 godina. Pomiri se s tim.
Bog zna da mi ti nećeš biti uzor.
Zezaš li me? Nakon svega što smo učinili za tebe.
Kad si postao ovoliko nezahvalno govance?
Nije čudo što se mama razvela od tebe. Hvala na prevozu.
Izvinjavam se.
Hoćeš da uzmem to? -Da. -Evo, imam ga. -Hvala.
Možeš da provališ da je ovo Šanaja Tvejn, zar ne? -Da.
Šta su rekli u smeštaju?
Rekli su, "Baksuz." Moram da spavam ovde.
Ali dobiću novu sobu sutra, pa ovo nije stalno.
Previše tužno, zar ne?
Pretpostavljam da si u umetničkoj školi? -Da. Ti si u muzičkoj? -Matematika.
Razmišljala sam se za muziku, ali umetnički život
je jedan od nomadskih nestabilnosti, i mnogo škrgutanja zubima.
Ali siguran sam da ćeš ti biti super uspešan.
Hoćeš da duvaš u moju duvaljku? -Šta? -Sviraš li?
Samo malo klavir. -To je isto. Samo duvaj.
Moji bacili su dobri bacili.
Šta je to? -Nešto što je moja mama napisala. -Simpatično.
Koje je uvrnuto sranje u vezi s tobom?
Ne znam. -"Ne znam." Hajde, čoveče. Svako je uvrnut.
Ti prvo. -Nedeljom, nosim monokl
i naručujem hranu za poneti britanskim akcentom. -To je uvrnuto. -Hvala.
Ponekad jedem instant ovsenu kašu,
bez vode, mleka ili nečeg drugog. Samo suvu.
Loš si u ovome. Probajmo opet. Kad sam imala 10 godina,
roditelji su mi umrli, a ja sam otišla da živim kod moje bake Perki,
koja je jednom zamalo oslepela zbog gadnog slučaja atletskog stopala.
Ne sećam se kad sam imao 10 godina. Celu godinu. -Kako to misliš?
Bio sam u komi. Virusni meningitis. Barem su mi tako rekli
nekoliko puta kad bi pričali o tome. Ali ja se ničega ne sećam.
Čak se ni ne sećam da sam bio bolestan.
Kao da sam se probudio jednog dana a cela godina je prošla.
To je užasno. I prilično uvrnuto. Bravo.
Iskreno, kamo sreće da mogu da zaboravim celu godinu kad sam bila dete.
Dobro bi mi došlo malo meningitisa.
Ima još jedna uvrnuta stvar u vezi sa mnom.
Od kome, plašim se mraka.
Ja se plašim Barbi lutaka i dan danas.
Nema ništa loše u tome što se plašiš. Sve dok me ne držiš budnom
nekim jakim noćnim svetlom.
Ozbiljno? -Izvini, čoveče. -Svejedno. U redu je. Izdržaću.
Ćao, ovde Dalton. Ne mogu da se javim trenutno,
stoga ostavite mi poruku, pa ću vam se javiti. -Ćao, druže. Ja sam.
Samo da proverim da si se dobro smestio.
Razmišljao sam o onome što si rekao i...
Ne znam. Ne znam šta se dešava sa mnom, ali...
Saznaću.
I samo sam hteo da znaš to.
Ćao.
Zdravo. Ja sam profesorka Armagan. Ugasite svoje telefone.
Otvorite svoje portfolije. Izvucite nešto što će me zainteresovati.
Zakačite to pored svog štafelaja. Stanite pored svog rada.
Stojite ponosno.
Alek Anderson. Tvoja tehnika je očigledna. Izgleda kao fotografija.
Hvala. -To nije bio kompliment.
Pocepaj to. -Molim? -Crtež. Pocepaj ga.
Naporno sam radio na tom delu. -Nikome neće nedostajati.
Nema šanse. -Avaj. Naša prva žrtva.
Obično, prođem kroz upoznavanje pre nego što neko odustane.
Nisam odustao! -Da, jesi. Samo nisi još shvatio to. Možeš da ideš.
Srećno.
Svaka budala može naučiti tehniku, čak i savladati je u prste.
To ništa ne znači ako to ne dolazi iznutra.
Ne interesuju me pravila umetnosti. Kršićemo pravila.
Onda želim da ih opet kršite. Vidite koliko daleko možete da idete.
Daltone Lamberte. -Da, gospođo. -Zašto bi zaboga uništio
tako divan crtež?
Još jednom kao dodatak.
Nije bilo toliko teško, je li?
Dobro. Morate da batalite prošlost, da skinete kožu da odrastete.
Ja ću da brojim unazad od deset. Sa svakim brojem, želim da tonete
sve dublje i dublje u sebe.
Ne dižite ugalj s papira.
Deset, devet,
osam, sedam,
šest, pet,
četiri, tri, dva, jedan.
Nacrtajte šta god vam duša donese, iskustvo koje vas definiše.
Morate biti voljni da izvučete svoje najružnije, najdublje misli.
Da li te to drži unutra ili van?
Imaćete slušalice.
Mašina će biti prilično bučna, ali ćete moći da me čujete.
I moraćete ostati što mirniji tokom procedure.
Poželite li da izađete odatle,
stisnite lopticu, mi ćemo da vam damo pauzu. Dobro ste? -Presrećan.
Penjite se.
Ne zaboravite ovo.
Da li vam je ugodno, Džoše? -Da. Samo završimo s ovim.
Alo?
Dr Brauer?
Neko je s tobom. -Šta? Šta ste rekli?
Dr Brauer, šta ste rekli?
Šta...
Hajde. Možete li da me pustite napolje, molim vas?
Alo! Možete li da me pustite napolje?!
Vrata su otvorena. -Dobro. Pustite me napolje! Dr Brauer!
Dr Brauer, pustite me napolje! Hajde. Pustite me odavde! Alo?!
Samo me pustite napolje. Pustite me, pustite me. Dr Brauer?
Hajde.
Pustite me napolje.
Dobro. Hajde. Dobro.
G. Lambert? -Šta je to bilo? -Da li ste dobro?
Šta je to bilo? Zašto su se svetla ugasila? -Smirite se.
Rekli ste da su se svetla ugasila?
Sva svetla su se ugasila, a ja sam ostao zaglavljen tamo. I video sam...
G. Lambert, spavali ste 15 minuta. Izašli ste odmah zatim.
Vaša magnetna rezonanca je savršeno prošla.
Šta? -Ne žurite i obucite se. Ovuda.
Nema ničeg fizički lošeg u vezi s vama. Bez izraslina i mrlja na mozgu.
Nema razloga za zabrinutost.
To su dobre vesti, g. Lambert. -Da, znam.
Ja...
Samo sam se nadao za nešto stvarno.
Nešto što bi moglo da objasni ovu maglu.
Probleme sa sećanjem o kojima pričate, mogle bi da izazovu brojne stvari.
Povećan stres, promena u svakodnevnim navikama.
Da li je bilo nekih poremećaja u vašem privatnom životu?
Mama mi je nedavno preminula. -Primite moje saučešće.
Takođe je i moj sin otišao na fakultet,
a moja bivša žena jedva da priča sa mnom, pa...
To zvuči stresno.
Možda bi psihoterapeut bio od neke pomoći.
Da. Naravno. Verovatno bi.
Da li je neko u vašoj porodici bolovao od mentalne bolesti?
Mentalne bolesti? -Nema razloga za brigu.
To može biti informativno dok pokušavamo da postavimo dijagnozu. -Ne znam.
Vredi da se istraži.
U međuvremenu, postoje vežbe, igrice, kojim možete stimulisati sećanje.
Igre povezivanja, kao deca što rade. -Želite da igram dečije igre?
Mogli bismo da naučimo mnogo od dece.
Da.
Hvala.
Šta radiš?
Danas sam dobila novu sobu, stoga, nažalost, nema više zabava u gaćicama.
Ali uteha, sad sam u 323, tačno iznad tebe. Zato budi oprezan, mladiću.
nemoj da čujem kako usred noći mlatiš svoju kobasicu.
Hoćeš da se pridružiš bratstvu? -Šta? Ne, to mi je tata doneo.
Treba da idemo. Možemo da ismevamo njihove kaki pantalone i trast fondove.
Osim ako još nisi završio s preuređivanjem.
Hajde, Dolfine. Uradi nešto lepo za svog oca.
Šta je najgore što može da se desi?
Mogu li vam ponuditi puding u pelenama? -Neka. -Ne.
Svejedno. -Ozbiljno? -Hajde. Prestani da kukumavčiš i dođi ovamo.
Da ovekovečimo noć kad se Dalton Lambert zabavljao.
Hajde! Hajde!
Šta je "sok bratstva"? -Ne pitaj. -Narode, ja sam Nik.
Nik Stidnik! Nik Stidnik!
Dobro došli u Kapa kuću. I dobro došla nazad u školu dušo.
Ovde sam da vas podsetim, dobri ljudi, da su bratstva ugrožena.
U redu? I moramo zaštititi svoje pravo da partijamo i budemo ekstra.
Belci, crnci, braon ili plavi, svi ste dobrodošli u JPU,
pod uslovom da priznajete i prihvatate
da je kuća bratstva poslednja kuća gde muškarci i dalje mogu biti muškarci!
Hvala. Čeka nas mnogo opijanja večeras,
ali ne zalećite se. Ne treba nam novi incident. -Da, počivaj u miru.
Zabava je jadna. -Slažem se.
Hajdemo gore da preturamo.
Da.
Treba da obavimo ovo brzo.
Dozvola da se nastavi je data.
Stani.
O, ne. Ovo je Nikova soba. -I ovo je Nikova krema za čmar.
Razmazaću ovo po zajedničkom toaletu. Odmah se vraćam. -Stani.
Čoveče.
Čoveče, jesi li dobro? Treba li ti voda ili nešto? -Nek prestane.
Nek prestane. Zatvori vrata.
Zatvori...
Zatvori vrata! Ne, ne! Ne idi.
Daj, bre... Odmah se vraćam. Treba mi nešto zaliha.
Ćao, Pejdž. Ovde Nik.
Imam te.
Ma daj, čoveče.
Samo budi svoj, brate.
Hoćeš da igraš? Igrajmo.
Igrajmo.
Stišaj se.
Jesi li dobro?
Mislim da sam upravo video... -Šta?
Moramo da idemo. Smesta. -Ali ovo tek postaje zabavno.
Da li je neko u mojoj sobi? -Sranje, sranje.
Sranje, sranje. Dođi ovamo. -Jedno od vas seljačina dobiće svoje.
Šta koji đavo? -Bože. Tako mi je žao.
Tražili smo malo privatnosti, znaš? Hteli smo da radimo ono.
Radije bih gledao svoje roditelje da to rade. Ali ti ostani.
Možda se dovoljno napijemo da nam postaneš privlačna.
Iako izgledaš kao klovn.
Nik Stidnik? Ja sam više sklona da šutnem stidnika.
Beži.
Ono je bilo brzopotezno razmišljanje tamo, zar ne? -Ja...
Sranje. Trebalo je da pitam pre nego što sam te poljubila, zar ne?
Izvini. Instinktivno sam reagovala. -Ne. -Jesi li dobro?
Dobro sam. Samo ja...
Samo mi je žao zbog onoga što ti je rekao.
Svejedno. Misliš da mi je bitno šta Kretenko misli?
Treba da se smatra veoma srećnim. -Ćao, druže. Opet ja.
Išao sam kod doktora. I sve je u redu.
Nije u redu, ali pronaći ću uzrok ovome, pa...
Samo me pozovi kad možeš. U redu. Vol...
Stvarno mi je žao, Daltone, za ono što sam rekao pre neki dan.
U redu. Ćao.
Gde mi je majonez?
Ko je to?
Molim te nemoj mi reći da si uvrnut. -Šta? Ne.
Šta se onda dešava?
Uđi.
Nešto mi se dešava. Priviđaju mi se stvari, lude stvari.
Znaš za onog momka u kući bratstva i incidenta o kojem su pričali?
Video sam ga i bio je mrtav.
To je počelo kao umetnička vežba, rekla nam je da zaronimo duboko u sećanje,
u svoju podsvest. Pa sam zaronio i nacrtao ova vrata.
Stvarno treba da batališ sok bratstva. -Ozbiljan sam.
Večeras, slikao sam, i zaspao sam.
A kad sam se pojavio, fenjer se pojavio.
To je bilo poput sna, ali nije bio san.
A onda sam otišao do tvoje sobe.
Znam kako ovo zvuči.
Imam osećaj kao da se približavam nečemu.
Ili da se nešto približava meni.
Imaš li dodatni jastuk?
Dobro.
Foster.
Rijen.
Dalton.
Kali.
Dalton.
Dalton? Dalton!
Mama.
Dobro.
Mama, pomozi mi.
Kali. Dalton. Dalton.
Mama.
Mama? Mama.
Ne znam.
Dobro.
U redu.
BEN BARTON
Kjaroskuro.
Ples svetlosti i senke.
Efekat koji se koristi ne samo za stvaranje volumena i definicije
već i specifičnog, nevidljivog izvora svetlosti. Da.
Ovo je jedna od Gojinih najboljih.
Negativni prostor mami naše oči prema Saturnu.
Da li on predstavlja tamu ili neku prazninu?
Goja je to usavršio na platnu, ali porodični problemi
i problemi sa zdravljem poslali su ovog nekada poštovanog dvorskog slikara
u mračnu spiralu, navodeći ga da stvori
ovaj grozni portret oca koji proždire svog sina.
Balans između svetlosti i tame je ono čemu težimo. Spremite se.
Vaša vlastita iskustva oblikuju vaše umetničko delo.
Prihvatite ih. Iskoristite ih.
Zaronite duboko u tamu sećanja.
Deset, devet,
osam, sedam, šest, pet,
četiri, tri, dva, jedan...
OKRUG LOS ANĐELES, DUŠEVNA BOLNICA BENDŽAMIN P BARTON
Šta ima, štreberu? -Crvena vrata. -Ljubičasti kurac.
Ne zezaj, čoveče. Zar ti to ništa ne znači? Crvena vrata?
Zvučiš uvrnutije nego inače. -To je nešto s časa umetnosti. Slika.
Morali smo da nađemo sećanje. Mislio sam da je to nešto iz našeg detinjstva.
Jesi li pitao mamu? -Ne, ne želim da je sekiram. -Zašto bi je to sekiralo?
Ne znam. -To se dešava kad odeš na koledž?
Postaneš sav zagonetan i tako to? -Valjda. -Ja onda neću da idem.
Nakon onog sablasnog sna koji to nije od pre neke noći,
počela sam da mislim, "Da, Dalton je čudak,
ali nije lud, zar ne?" -Trebaće mi taj ključ nazad. -Da.
Pa sam počela da čačkam po starom internetu, i znaš šta.
Nisi uopšte lud. Ti si astralni projektor. Pogledaj ovo.
Izgleda da su ovo snimili između smena u robnoj kući.
Zdravo, narode, ovo su "Spektralna viđenja." Ja sam Speks. Ovo je Taker.
Reci zdravo, Takeru. -Ne. -Dobro.
Mi smo PIP, Profesionalni istražitelji paranormalnog.
Danas ćemo razgovarati o nečemu
što nas je desetine vas pitalo. Astralna projekcija.
To je istinski fenomen. Naše fizičko telo se uspava, i naše astralno telo
napušta to fizičko telo i plovi u drugu dimenziju.
Upravo tako i izgleda. -Rekla sam ti. Kul je, zar ne?
Naša bivša mentorka, dr Elis Renijer, imala je ime za tu drugu dimenziju.
Zvala ju je Dalje. -Stani.
Ja sam Elis. Drago mi je što vas sve vidim.
Ovde sam da vam pričam o astralnoj projekciji
i Dalje. Dobro. Dajte mi minut.
Tri, dva, jedan.
Dalje je mračna dimenzija
puna mučenih duša mrtvih,
i neki su prokleti
da proživljavaju najgore greške iz svojih života
iznova i iznova zauvek.
Kad se astralno projektujete ili otputujete u ovu dimenziju,
to su duše koje ste probudili svojim prisustvom. Mogu vas namirisati.
Prisustvo života.
Život je ono za čim najviše žude,
pa što dalje putujete,
opasnije putovanje postaje.
Oni žele život, i mogu doći u naš svet po njega.
Držite ravnomeran tempo.
Vidim da su se vijuge pokrenule. Šta je u pitanju? -Onaj momak iz kuće bratstva?
Momak koji povraća? -Da. Rekao mi je nešto. Rekao je, "Zatvori vrata."
Sigurno jeste. Verovatno mu to nije bio najponosniji trenutak.
Da, ali šta ako je mislio na nešto drugo?
Šta ako je pričao za ova vrata?
Hoćeš da se vratiš i da ga pitaš?
Ozbiljno? -Moram da znam. -Žao mi je momka, stvarno, ali...
Mračne dimenzije su mesta koja pokušavam da izbegnem. -Ima nešto...
važno što se tiče ove slike, Kris.
Moram da saznam. -Dobro.
Ali Nik Stidnik neće tek tako da te pusti
da mu ušetaš u spavaću sobu i razgovaraš s duhom u njegovom toaletu.
Neće znati da sam tamo.
Koji je plan? -Znam šta ću. -Mogu li vam pomoći?
Zdravo. Ostavila sam brus u Nikolasovoj sobi,
i pitala sam se da li je kojim slučajem kod kuće?
Mislim da gore uči s Pejdž. -Svaka čast, Dolfine.
Pročitaću ti ovo. Zove se "U plamenovima."
Veoma bolan komad. "Gledanje preko logorske vatre, kažu da je divno.
Ali bez tebe na drugoj strani..." -Treba mi mračna soba. -Dobro.
Šta onda? Otplutaćeš kroz vazduh i izvešćeš malo, "Uuh?"
Ja nisam duh. -I nećeš nikad ni biti s takvim stavom, Kaspere.
Bingo.
Koje su šanse da su oni prekrivači skoreni?
Verovatno pucaju poput tortilje za takos. Sešću na prljav pod.
Dobro.
Možeš li mi dati malo prostora? -Da. Izvini.
Spreman?
Deset, devet, osam, sedam,
šest, pet, četiri, tri,
dva, jedan.
Da li plutaš već?
Doviđenja, putniče.
Jesi li tu, Daltone?
Verovatno kreativno pisanje biće glavni predmet.
Ali sam takođe nenormalno dobar u finansijama,
pa neću da protraćim taj dar.
Koliko dugo moraš da držiš to?
U redu je sada.
Moje pore su dobro.
Potrajaće. -Odvratno.
Daltone?
Nek neko upali svetla!
Daltone?
Daltone, probudi se. -Kris. -Narode, ko se zeza sa mnom?
Zatvori vrata!
Daltone?
Zatvori vrata! Kris!
Bože.
Hajde!
Kris. -Šta je?
Hajde.
OKRUG LOS ANĐELES DUŠEVNA BOLNICA
Pacijent: Bendžamin P Barton Osoba za kontakt: Lorejn Lambert
Srodstvo: SUPRUGA
ŠIZOFRENIJA ELEKTROKONVULZIVNA TERAPIJA
NEPREDVIDIVO PONAŠANJE, PSIHOZA, MOGUĆA PARALIZA SNA
"ASTRALNA PROJEKCIJA"
Šta?
PREMINUO
Kris. Nisam stvarno mislio... -Nemoj.
Samo sam hteo da vidim da li si dobro. -Dobro sam. -Izvini.
Nisam znao da neko može da strada u stvarnom svetu. -Pa može.
Nemaš pojma s čime se petljaš.
Ne mogu da budem deo ovoga, Daltone. A ne bi trebalo ni ti,
jer možda se ne probudiš sledećeg puta.
Ćao. -Ćao. -Nije tvoj vikend. Kali spava kod drugarice, a Foster je...
Nisam ovde zbog dece. Možemo li da razgovaramo?
Naravno.
Vau, dva poziva za nedelju dana. -Ne zezaj, čoveče.
Jesi li stekao nekog prijatelja?
Reci mi sve čega se sećaš u vezi s mojom komom.
Treba da pričaš s mamom. -Mislim da ove stvari koje crtam...
Vrata? -A sad tipa s čekićem.
Čekićem? -Možda su to tragovi iz moje prošlosti,
misli koje su nestale zbog moje kome. Ne znam zašto se sada pojavljuju,
ali pojavljuju se, a ja... -Stani. Daltone.
Šta je? -Imam jednu sliku u umu godinama.
Mama stalno kaže da to nije stvarno, da je to samo košmar, ali...
Reci mi, mali brate. Hajde.
Dobro. U sobi smo negde. Kao podrum.
Sećaš se toga?
Daltone, jesi li na vezi?
Samo sam hteo da budem bolji od svog oca.
Znaš to. Da budem dobar tata. -Bio si. Jesi, Džoše.
Dalton se ne bi složio. -Ako ti je neka uteha,
ni ja ne mogu da ga ubedim da me nazove.
Moj tata je napustio svoju porodicu, i ja sam uradio isto. -Ne, nisi.
Ti nisi kao on, Džoše, i možeš da budeš ljut na njega. -Ljut sam.
Dugo sam ljut, ljut sam na čoveka koga nikad nisam upoznao.
Ljut na čoveka koji je skočio s krova duševne bolnice 1978.
Više od 40 godina taj čovek je mrtav. Moj tata. Ben Barton.
Kako me on teroriše dođavola, ovde, u stvarnom svetu?
Napao me je u maminoj kući... -Napao te je? -Da.
Da li sam samo lud ili...
Ne znam.
Ostavio je ovo mami onog dana kad je umro.
Ovo se završava sa mnom
Šta se završava s njim?
Džoše... -Je li to odgovor? Da li sam samo lud?
Da li je njegova ludost u meni?
Jesam li zato tako izgubljen proteklih nekoliko godina?
Jesam li preneo ovu kletvu na našu decu? Progoniće ih kao što je mene?
Džoše. -Zašto mi majka
nije ništa rekla o ovome? - Prestani. Nisi lud.
Nisi lud. -Šta mi se onda dešava?
Dalton: To nije bila koma gde ću da pronađem odgovor
Dalton.
Znači Dalton i ja smo mogli da putujemo u neku drugu
dimenziju, gde su nas proganjali
duhovi i goblini.
Pre će biti entiteti, kao onaj na onim slikama koji te je proganjao.
I tvoj otac ih je viđao, i on se možda samo javlja.
U to vreme, rekao je tvojoj mami. Ona nije razumela.
Ona nije znala kako da mu pomogne. -Da mu pomogne kao što je nama?
Potiskujući naša sećanja?
Svi smo mislili da je tako najbolje, Džoše, uključujući i tebe.
Ali ti si se pogubio.
Potiskivanje te je usporilo.
A tvoja mama i ja nismo znale šta da radimo,
a ja sam bila previše uplašena da ti kažem istinu.
Dalton je bio u pravu. Rekao je da moja mama ima tajne,
da skriva nešto od nas. Nisam pomišljao da i ti to radiš.
Deset godina... -Ne znaš koliko je teško ovo bilo za mene.
Skrivala si ovo od mene. Zašto? -Ne znaš. Molim te. Ne razumeš.
Jer si pokušao da ubiješ našu porodicu!
Jurio si nas po kući s bejzbol palicom!
Šta? -Znala sam da to nisi ti.
Znala sam da je to ona stvar s onih slika.
Ali deca? Ona ne shvataju.
Svi oni košmari koje je Foster imao.
Lažem našu decu deset godinu,
govorim im da ta sećanja nisu stvarna. "To je samo vaša mašta.
Tata neće da vas povredi." -Nisam mogao. -Ali jesi.
Njima je nebitno šta te je kontrolisalo.
Ono što su videli bilo je tvoje lice. Ti si prouzrokovao sav taj bol.
Zato sam otišla. Nisam više mogla da živim tako.
Znaš...
Mogli smo da prebrodimo ovo zajedno.
Jesi li ovo ti?
Dalton mi je upravo poslao ovo. Ima košmare i vizije.
Nešto u vezi s crvenim vratima.
A sada ovo. -Šta da radimo?
Plašim se. -Biće u redu. -Ne znam...
Ništa nam se neće desiti. Obećavam ti, u redu?
Pobrini se za brata, Daltone. -Dobro.
Ovamo. -Ali zašto je tata ljut na nas?
Mama. Mogu da uđem u mračno mesto i nađem tatu.
Ne, previše je opasno. -Mogu. -Dobro, samo budi oprezan.
Ne! Stani! Šta to radiš?
Stani! Šta to radiš?!
Tata, molim te stani! Stani! -Ne!
Stani!
A sada, moji dragi prijatelji,
ja bih da posvetim ovu pesmu vama, gde god da ste.
Ova pesma je za vas.
Samo da vidim kako si.
Dobro. Sediš na podu, ponašaš se uvrnuto. To je normalno.
Dobro si, zar ne? Jer sam mislila kad je struja nestala
da se ti opet zezaš sa sranjima u mračnoj dimenziji.
I znam da ti se ne dopada mrak,
pa sam mislila da ti osvetlim sobu,
onako kako ti osvetljavam život. -Više se ne bojim mraka.
Dobro. Dovukla sam ih ovde dole, pa će da gore u svakom slučaju.
Iako baš zajebavaju. Bože.
Slušaj.
Dobila sam tvoju poruku, i napisala sam zajedljiv odgovor,
a onda sam ga obrisala, jer mi je baka Perki
stalno govorila da ne eskaliram svađu preko poruka.
Ne prenosi ton.
Ali ako želiš moje mišljenje, evo ga.
Nemoj da kopaš po svojoj prošlosti.
Neke stvari je bolje ostaviti zakopane.
A ponekad moraš da nastaviš dalje.
Daltone?
Daltone. Dobro si?
Daltone.
Daltone?
Ne.
O, ne. Ne, ne!
Tata je ovde. Izvući ću te odavde, Daltone.
Izaći ćemo odavde, i otići ćemo kući.
Nećemo više da se vraćamo tamo.
Daltone. Šta?
Daltone?
Daltone, reci mi da si tu. Daltone.
Daltone, znam da si tu,
ali ako me pipneš opet, sjebaću te.
Tata, ne!
Pokušao si da me ubiješ. -Nisam to bio ja. -Video sam te.
Daltone, ove stvari mogu da zaposednu naša tela.
To se meni desilo, i sada je to uradio i tebi.
Vraća se po tebe.
Moramo da idemo.
Hajde.
Ide. Hajde.
Daltone, pomozi mi!
Daltone, dođi da mi pomogneš da zadržimo vrata!
Ne! -Ne možemo da ih zadržimo, tata. -Sine, moramo da pokušamo.
Idite! Odlazite!
Ne! -Daltone, hajde! Moraćemo da nađemo nešto da ih blokiramo,
da ih zapečatimo!
Hajde. Idemo.
Tata, molim te. Tata, moramo da idemo!
U redu je.
Idi ti.
Idi.
Odlazite!
Ne!
Ne! Bože.
Džoše.
Ovo se završava sa mnom.
Boja?
Boja. Dalton.
Moraš da se otarasiš te stvari. Spali je. Zaboravi na to.
Ne, zaboravljanje ne pali. Moramo da se sećamo.
Čak i stvari koje bole.
Tata?
Dobro. Dobro.
Je li Dalton dobro? -Dobro je. -Dobro.
To je on.
Daltone. -Da li se tata vratio? -Da. Vratio se. Dobro je.
Jesi li ti dobro?
Vidimo se sledećeg petka. I reci Fosteru da spakuje svoj domaći iz istorije.
Pomoći ću mu oko toga.
Mogao bi da dođeš malo ranije ako želiš, da nam se pridružiš za večerom.
Da, voleo bih to. -Dobro. -Hvala.
Divan dom. -Hvala. -Živiš ovde? -Nadam se.
To je čudan odgovor. Izgubio sam se u sećanjima.
Ona mogu da preplave um.
Znam te.
Možda si me viđao okolo. Znam tvoju majku.
Mnogo toga želim da joj kažem. -Znam. I možeš.
I hoćeš. Jednog dana. Čeka te svetla budućnost.
Tebe i Daltona.
Drži ravnomeran tempo, Džoše.
Dospeo sam na zid.
Da.
Volim te, sine. -Volim i ja tebe.
Preveo: Bambula