Ви готові?
Ми готові.
Готові забути раз і назавжди.
Гаразд, пане Ламберте.
Тоді заплющить очі.
Ви обидва.
Глибоко вдихніть.
Вам хочеться спати все сильніше та сильніше.
Ніхто з вас не пам'ятатиме події минулого року.
Місця під назвою астрал.
Ви пам'ятатиме лише кому Далтона.
Та його одужання.
І нехай темрява віддаляється
далі й далі.
ДЕВ'ЯТЬ РОКІВ ПОТОМУ
Для всього свій час.
Час народжуватись
і час помирати.
Час вбивати
і час зцілювати.
Час зберігати
і час розкидати.
Час плакати
і час сміятись.
Час тужити і час танцювати.
Час мовчати
і час говорити.
Час любити
і час ненавидіти.
Час на війну і час на мир.
Амінь.
Ми зібрались, аби покласти це тіло в землю.
Земля до землі, попіл до попелу,
прах до праху.
Амінь.
НА СВІТЛУ ПАМ'ЯТЬ ЛОРЕЙН РЕБЕКИ ЛАМБЕРТ ВІДДАНОЇ МАТЕРІ ТА БАБУСІ
Це була чудова відправа на честь чудової бабусі.
Вона любила вас так сильно.
Твоя матір була гарною подругою, Джоше.
Дякую.
Я сумую за бабусею.
Певна, вона також сумує за тобою, Калі.
Мертві ні за ким не сумують.
Це неправда, вона дійсно сумує за тобою.
Побачимось наступними вихідними, добре?
Далтоне.
Далтоне!
-Розумієш, про що я? -Він сердиться, бо не хоче їхати.
І йти в коледж наступного тижня.
Знаю. Так.
Дякую, що все це організувала. У мене просто не було сил.
Чому б тобі не відвести його?
У тебе є кілька тижнів до приїзду твоїх студентів.
-Ні, він був би проти. -Не він батько, а ти.
Якщо ти сам не хочеш,
-то інша справа, але… -Ні, я не можу.
Чому?
Я лише запропонувала.
Лише, аби ви змогли знайти точки дотику. Це все.
Він скоро поїде, тож…
Все ж подумай про це.
Бувай. Побачимось, хлопче.
Перепрошую.
Перепрошую. Агов!
Ми знайомі?
Я знав вашу матір.
Давно.
Але ми втратили зв'язок.
Як вас звати?
Карл.
Радий знайомству, Карле.
Дякую, що прийшли. Вибачте, що схопив вас.
-В голові багато різних думок. -Звісно.
Смерть викликає багато спогадів.
Але завжди є місце для нових, так?
Так.
Бувайте, Джоше.
Карл.
Я: ПРИВІТ. У МЕНЕ ВИНИКЛА ОДНА ІДЕЯ
ДАЛТОН: ЯКА?
Я: МОЖЕ Я ВІДВЕЗУ ТЕБЕ ДО КОЛЕДЖУ?
ДАЛТОН
Далтоне, що ти щойно сказав? Скажи мені, Далтоне.
Чи переодягти тебе?
Хочеш чистий...? Чи залишити старий підгузок?
Так?
Ось, що я тобі скажу.
Ми просто почистимо підгузок, а потім знов його одягнемо.
Так тобі буде добре?
Таке сподобається? Гаразд. Тоді я так і зроблю.
Що хочеш одягнути?
Що ти хочеш одягнути?
Так? Скажи мені. Тобі досить лише сказати.
Ну ж бо. Це найкращий хлопець в світі.
ДАЛТОН: МОЖЛИВО
Чорт.
Тобто…
Так, чудово.
Я: ЧУДОВО!
Гаразд.
Добре.
ТАТО - МАМА - Я - ФОСТЕР - КАЛІ
МИНУЛОЇ НОЧІ Я БАЧИВ, ЯК Я СПЛЮ, А ПОТІМ Я ПОЛЕТІВ ГЕТЬ
Ти голодний?
Ти маєш вийти зі своєї маленької депресії,
або це будуть кілька довгих днів.
МАМА: ЯК СПРАВИ?
Я: ЖАХЛИВО
Я: ВСЕ ДОБРЕ
Мама каже, ти потрапив до того вчителя малювання. Як його звати?
Її звати Армаган.
Вона хороша?
Найкраща.
Молодець.
Тобто так і має бути, зважаючи, скільки ми платимо.
ПОШЛИ СВОЄ СВІТЛО ТА ПРАВДУ СВОЮ
ВІТАЄМО ПЕРШОКУРСНИКІВ
Гаразд.
Нехай почнуться веселощі.
УНІВЕРСИТЕТ ДЖЕЙН ПІРС
Дякую.
Так, ти. Ходи сюди.
Привіт, друже. Ласкаво просимо до ДЖПУ.
Каппа Тау, так? Я був Каппа Зет.
Звісно дуже давно.
Я візьму одну для нього. Поклади її… Дякую.
Агов!
Перепрошую.
О, чудово.
Ти перший.
Можеш обрати собі ліжко.
Мама дала тобі цю зарядну станцію.
Що у нас тут? Є дві розетки,
USB-порт і два з'єднувальні кабелі, що непотрібні.
Ось так. Добре.
Добре.
Досі потрібно це?
Певно мама поклала.
Це сильно. Над цим ти працював?
-Поклади назад. -Ні, це справді вражає.
Ти намалював по пам'яті?
Це по фото, що я знайшов у будинку.
Нічого собі, виглядає наче вона…
Щось приховує?
Таке відчуття.
Було таке відчуття. Останні кілька років.
Їй було важко бути одинокою матір'ю.
Так, це… Так, це важко.
Схоже, я її не захистив?
Я тебе не звинувачую.
Шкода, що останнім часом мене не було поруч.
Звісно, у мене взагалі не було батька, але…
Тобто могло бути значно гірше.
Останні кілька років у мене все як в тумані.
Не знаю, мій розум просто…
Я просто
не зміг знайти час
для тебе, твого брата й сестри.
Ти думав, аби звернутись по допомогу?
Я просто намагаюсь подолати це.
-Ти - Далтон Ламберт? -Так. А ти?..
Кріс Вінслоу.
-Все гаразд, хлопці? -Так, все добре.
Я лише… Я думав, що сусідом по кімнаті буде…
Хлопець.
Так.
Мені здається, це ліберальна школа мистецтв, і це дійсно так.
Так, певно мене ввело в оману ім'я Кріс.
Точно. Бо такого б точно не сталось з ім'ям Далтон.
Я сходжу в службу розміщення
і все з'ясую.
Ні, ні, ні. Будь ласка, батько Далтона. Дозвольте мені.
Вочевидь я перервала процес порозуміння між батьком та сином.
Я повернусь.
Слухай.
Я взяв це для тебе.
Варто піти подивитись.
Не турбуйся, якщо не сподобається. Але тобі сподобається.
Ти правда не знаєш мене, так?
Справді думаєш, що я хочу приєднатись до студентського братства?
Це лише вечірка, Далтоне.
Сходи. Розважся.
Зроби це для мене. Я привіз тебе сюди.
-Ти навіть не хотів. -Звісно хотів.
Припини мені брехати!
Я чув, що казала мама на похоронах.
І все ж я це зробив.
І тепер це робить тебе батьком року?
Принаймні у тебе є батько.
Припини звинувачувати свого батька у власних помилках.
Він пішов 40 років тому. Забудь вже.
Бог свідок, ти на мене не вплинеш.
Знущаєшся? Після всього, що ми зробили для тебе?
Коли ти став таким невдячним, малий гівнюче?
Не дивно, що мама розлучилась з тобою.
Дякую, що підвіз.
Ти ж почув, що це Шаная Твейн?
Так.
Що сказали щодо розміщення?
Сказали: "Не пощастило".
Сьогодні я спатиму тут.
Але завтра мені дадуть нову кімнату, то ж це не назавжди.
Шкода, правда?
-Отже ти в школі мистецтв, так? -Так. Вивчаєш музику?
Математику. Я думала про музику,
але життя митців нестабільне, як у кочівників,
і в ньому значно більше розчарувань.
Але я впевнена, ти будеш успішним.
-Хочеш подути у мій гудок? -Що?
Вмієш грати?
-Маленьке піаніно. -Це те саме. Лише треба дути.
У мене лише корисні мікроби.
Що це?
Цю мелодію написала моя мама.
Гарно.
Отже,
що в тобі є дивного?
Я не знаю.
"Я не знаю".
Ну ж бо. Всі чимось дивні.
Ти перша.
Кожної неділі я ношу монокль і замовляю їжу з собою з британським акцентом.
Це дивно.
Дякую.
Добре, іноді я їм вівсянку миттєвого приготування
без нічого, тобто без води чи молока.
Просту суху.
Не дуже дивно.
Спробуй ще раз.
Коли мені було десять років, мої батьки померли,
і я поїхала жити до бабусі Перкі,
яка ледь не осліпла через грибок стопи.
Я не пам'ятаю себе в десять років.
Випав цілий рік.
Що ти маєш на увазі?
Я був у комі.
Вірусний менінгіт.
Принаймні так мені сказали
ті кілька разів, коли про це розповідали.
Але я нічого не пам'ятаю.
Навіть не пам'ятаю, що я хворів.
Одного дня я прокинувся, а вже минув цілий рік.
Це жахливо.
І досить дивно.
Молодець.
Якщо чесно, я би хотіла забути рік свого дитинства.
Не відмовилась би від легкого менінгіту.
Знаєш, у мене є ще одна дивна особливість.
З часу як я вийшов з коми, я боюсь темряви.
А я боялась ляльок Барбі до… досі.
Боятись це нормально.
Якщо ти не будеш заважати мені спати яскравим світлом.
-Серйозно? -Вибач.
Боже. Байдуже.
Все гаразд. Я витримаю.
Привіт, це Далтон.
Зараз я не можу відповісти,
тож залиште повідомлення, і я вам передзвоню.
Привіт, хлопче. Це я.
Лише хочу переконатись, що ти добре влаштувався.
Я думав про те, що ти сказав,
і…
не знаю. Не знаю, що відбувається зі мною, проте…
я це з'ясую.
Лише хотів, аби ти про це знав.
Добре, бувай.
Вітаю.
Я - професор Армаган.
Вимкніть ваші телефони.
Відкрийте ваші портфоліо.
Покажіть щось, що мене зацікавить.
Приколіть це на свої мольберти.
Станьте поруч зі своїм твором.
І стійте з гордістю.
Алек Андерсон.
Ваша техніка очевидна.
-Нагадує фотографію. -Дякую.
Це не було компліментом.
Розірвіть це.
Перепрошую?
Малюнок. Розірвіть його.
Я працював над ним як проклятий.
Про нього ніхто не пошкодує.
Ні за що.
На жаль, наша перша жертва.
Зазвичай я встигаю зробити вступ, перш ніж хтось йде.
-Я нікуди не пішов. -Ні, ти пішов.
Лише поки цього не зрозумів. Ти вільний.
Хай щастить.
Будь-який дурень може вивчити техніку малювання.
Навіть на високому рівні.
Це нічого не варто, якщо не йде зсередини.
Мене не цікавлять "правила мистецтва".
Ми будемо порушувати ці правила.
А потім я попрошу порушити їх знов.
Побачимо, на які порушення ви здатні.
Далтон Ламберт.
Так, мем.
Якого біса вам знищувати такий чудовий малюнок?
Ще раз для надійності?
Було неважко, правда?
Добре. Ви маєте відпустити своє минуле.
Скиньте свою шкіру, аби вирости.
Я рахуватиму від десяти до нуля.
Я хочу, аби з кожною цифрою
ви все глибше занурювались у свій внутрішній світ.
Не відривайте вугілля від паперу.
Десять,
дев'ять,
вісім, сім, шість,
п'ять,
чотири, три, два,
один.
Малюйте, що підказує вам ваше серце.
Той досвід, який є для вас визначальним.
Ми маєте бути готові розворушити
свої найогидніші та найпотаємніші думки.
Це тримає тебе всередині чи зовні?
Ви будете в навушниках.
Прилад працює досить гучно, але ви зможете мене чути.
Ви маєте якомога менше рухатись.
Якщо виникне потреба вийти,
стисніть кульку виклику, і ми дамо вам перепочити.
Ви в нормі?
У нестямі від радості.
Почнемо.
Натисніть.
Гаразд. Вам зручно, Джоше?
Так. Лише давайте з цим покінчимо.
Агов?
Лікарю Брауере?
З вами є ще хтось.
Що? Що ви сказали?
Брауере, що ви сказали?
Ну ж бо.
Будь ласка, можете мене випустити?
Агов! Гей!
Можете мене випустити?
Двері відчинені.
Добре, випустіть мене. Агов! Лікарю Брауере.
Лікарю Брауере, випустіть мене.
Ну ж бо. Випустіть мене звідси.
Агов? Гей!
Просто випустіть мене. Випустіть.
Лікарю Брауере. Ну ж бо.
Випустіть мене.
Добре. Ну ж бо.
Пане Ламберте?
-Що це було? -З вами все добре?
-Хто це був? Чому вимкнулось світло? -Заспокойтесь.
Ви кажете, вимкнулось світло?
Все світло вимкнулось, і я там застряг.
І я бачив…
-Що… -Пане Ламберте,
ви заснули на 15 хвилин.
Відключились. Ваше МРТ пройшло ідеально.
-Що? -Одягайтесь, не поспішаючи.
І приходьте.
Фізично з вами все гаразд. У мозку жодних змін чи пухлин.
Немає про що турбуватись.
Це гарні новини, пане Ламберте.
Так, я знаю, я…
Я лише сподівався щось виявити.
Яке б могло пояснити цей туман.
Проблеми з пам'яттю, про які ви кажете,
можуть бути викликані різними причинами.
Високий рівень стресу, зміна щоденних звичок.
Стались якісь зміни у вашому сімейному житті?
Нещодавно померла моя мама.
Співчуваю вашій втраті.
Ще мій син поїхав до коледжу,
а моя колишня дружина майже не говорить зі мною, тож…
-Це певно є стресом. -Так.
Можливо, психотерапевт допоможе?
Так. Звісно. Можливо.
У вашій родині траплялись випадки психічних захворювань?
Психічних захворювань?
Не треба цього лякатись.
Це може допомогти, аби ми встановили діагноз.
Мені про таке нічого невідомо.
Варто перевірити.
Тим часом є вправи
та ігри для покращення вашої пам'яті.
Ігри "знайди пару". В які грають діти.
Хочете, аби я грав в дитячі ігри?
У дітей можна багато чому повчитись.
Так.
Дякую.
Що ти там робиш?
Сьогодні мені дали нову кімнату.
Отже, далі без вечірок у трусах.
Але розраджу тебе: тепер я в 323.
Точно поверхом вище.
Тож будь обережним, хлопче,
аби я не чула, як ти ляскаєш своєю сосискою посеред ночі.
-Хочеш приєднатись до братства? -Що?
Ні, це тато взяв для мене.
Нам варто сходити.
Зможемо посміятись з їх штанів кольору хакі та трастових фондів.
Але може ти ще не закінчив прикрашання.
Ну ж бо, Дельфіне. Зроби щось приємне для свого старого.
Що поганого може статись?
Можна вам запропонувати пудинг у підгузках?
Я не голодний.
Ні.
Як бажаєте.
Серйозно?
Ну ж бо. Припини скиглити та ходімо.
Аби запам'ятати ніч, в яку Далтон Ламберт нарешті розважився!
Вперед! Вперед!
Що таке "сік братерства"?
-Не питай. -Агов!
Слухайте усі, мене звати Нік.
Нік — член набік! Нік — член набік!
Вітаємо у Будинку Каппа, і ласкаво просимо назад до коледжу.
Я тут лише щоб нагадати гарним хлопцям з братерства,
що вони зазнають нападу.
І ми маємо захистити наше право на проведення вечірок
і право бути класними.
Білі, чорні, коричневі та голубі — усіх ласкаво просимо до ДЖПУ,
за умови, що ви визнаєте
і поважаєте принцип,
що будинок братерства - це останнє місце,
де чоловіки досі лишаються чоловіками.
Дякую.
Зараз ми будемо багато пити,
але стримуйте себе.
Нам не потрібні нові інциденти.
Ця вечірка лайно.
Згідна. Тож піднімемось нагору та пориємось в їх речах.
Так.
Варто зробити це швидко.
Дозвіл на продовження отримано.
Стривай.
О, ні.
Це кімната Ніка.
А це крем для дупи Ніка.
Вичавлю його на загальний унітаз. Зараз повернусь.
Стривай.
Агов, друже…
Гей, друже, ти в нормі?
Потрібна вода чи ще щось?
Зроби, аби це припинилось.
Зупини це.
Зачини двері.
Зачини…
Зачини двері!
Я зараз повернусь. Лише візьму деякі припаси.
Привіт, Пейдж. Я - Нік.
Сьогодні твоя ніч, брате Сьогодні та ніч
Є.
"ТРОЯН МАГНУМ"
Ну ж бо.
Просто будь собою.
Хочеш потанцювати?
Було б добре потанцювати. Ми можемо потанцювати.
Потанцюємо.
Сьогодні та ніч, брате
Тихо!
З тобою все добре?
Схоже, я щойно щось бачив…
Що?
Нам треба йти.
-Негайно. -Щойно стало весело.
-Хтось у моїй кімнаті? -Чорт.
Зараз хтось з вас, голодранців, отримає.
Якого біса?
Боже мій. Нам так шкода.
Ми лише хотіли усамітнитись, розумієш?
Збирались зробити це.
Я скоріше подивлюсь, як це роблять мої батьки.
Але тобі варто лишитись.
Ми можемо так напитись, що ти станеш привабливою.
Хоча ти й схожа на клоуна.
Ти - Нік Член Набік, так?
Мені більше подобається прямо в член.
Біжи!
Гарно я вигадала, правда?
Я…
От лайно.
Мені варто будо спитати, перш ніж цілувати тебе?
Вибач, я була просто… Діяла інстинктивно.
-Ні… -Ти в нормі?
В нормі. Мені лише…
Мені лише шкода щодо його слів на твою адресу.
Байдуже.
Думаєш, я зважаю, що думають п'яниці?
Не дочекаються.
Привіт, хлопче, це знов я.
Я сходив до лікаря.
І все гаразд.
Тобто, не все гаразд, але я знайду причину.
Подзвони, коли зможеш.
Гаразд, я…
Мені дійсно шкода, Далтоне, стосовно того, що я сказав.
Гаразд, бувай.
Де мій майонез?
Хто це?
Будь ласка, не кажи мені, що ти просто псих.
Що? Ні.
Тоді що в біса відбувається?
Заходь.
Зі мною щось відбувається. Я дещо бачу. Дещо божевільне.
Пам'ятаєш того хлопця, про інцидент з яким говорили в будинку братерства?
Я його бачив. І він був мертвим.
Це почалось з вправи на малюванні,
коли вчителька попросила нас заглибитись в пам'ять, в наше підсвідоме.
Тож я намалював ці двері.
Тобі варто позбутись того, що випив.
Я серйозно.
Вечором я малював та заснув.
А коли я прокинувся, з'явився цей ліхтар.
Це було наче сон, але це не був сон.
Потім я пішов у твою кімнату.
Я знаю, як це звучить.
Мені здається, я до чогось наближаюсь.
Чи щось наближається до мене.
У тебе є ще одна подушка?
ДАЛТОН: Я СХОДИВ НА ВЕЧІРКУ БРАТЕРСТВА.
ЛАЙНО
Добре.
Фостер.
Рене.
Далтон.
Калі.
Далтон.
Далтон?
Далтон.
Мама.
Гаразд.
Гаразд, мамо, допоможи мені.
Калі.
Далтон.
Мама.
Мама?
Мама.
Я не знаю. Не знаю.
Гаразд.
Чорт забирай.
БЕН БАРТОН
Світлотінь.
Танок світла та тіней.
Цей ефект використовується не лише для створення об'єму та форми,
але також в якості особливого непомітного джерела світла.
Точно. Це однин з найкращих шедеврів Гоя.
Негативний простір привертає наш погляд до Сатурна.
Він представляє темряву чи порожнечу?
Гоя втілив це на цьому полотні,
але сімейні негаразди та проблеми зі здоров'ям
кинули цього колись шанованого придворного художника
у темний вирій,
що змусив його створити цей моторошний портрет
батька, що пожирає свого сина.
І ми шукаємо саме цього балансу між світлом та темрявою.
Приготуйтесь.
Ваш власний досвід формує ваш твір мистецтва. Скористайтесь ним.
Занурьтесь глибоко в темні глибини пам'яті.
Десять,
дев'ять,
вісім,
сім,
шість,
п'ять,
чотири,
три,
два,
один.
БЕНДЖАМІН БАРТОН
-Як справи, диваче? -Червоні двері.
Дятел пурпуровий.
Годі, хлопче. Це тобі нічого не нагадує? Червоні двері?
Ти ще більш дивний, ніж зазвичай.
Це сталось на малюванні. Це малюнок.
Ми мали щось згадати.
Я подумав, це щось з нашого дитинства.
Ти питав у мами?
-Ні, не хочу її турбувати. -Чому це має її стурбувати?
-Не знаю. -Ось що трапляється, коли їдеш до коледжу?
Починаєш щось недомовляти?
Напевно.
Тоді я туди не поїду.
Отже, після моторошного випадку вночі, коли ти чи то спав, чи ні,
я почала думати:
"Гаразд, Далтон - дивак, але ж він не божевільний, правда?"
Мені потрібно повернути той ключ.
Точно. Тож я почала копирсатись в інтернеті,
і вгадай що?
Ти геть не божевільний.
Ти - астральний контактер.
Дивись.
Схоже, вони це знімали між змінами робити в супермаркеті.
Привіт, це "Шукачі привидів". Я - Спекс, а це Такер. Привітайся, Такере.
-Ні. -Добре.
Ми - дослідники паранормальних явищ.
Сьогодні ми поговоримо про те, що нас запитують десятки глядачів.
-Астральна проекція. -Астральна проекція.
Це справжній феномен.
Наше фізичне тіло засинає,
а наше астральне тіло залишає фізичне…
та переміщується в іншу реальність.
-Саме таке відчуття. -Бачиш, я ж казала. Круто, правда?
Наша колишня наставниця, д-р Еліс Рейнер,
називала цю іншу реальність
-астралом. -Стривай.
ЕЛІС РЕЙНЕР
Я - Еліс.
Рада бачити вас усіх.
Я тут, аби розповісти про астральну проекцію
та астрал.
Гаразд.
Дайте мені хвилинку.
Три,
два,
один.
Астрал -
це темна реальність,
що наповнена змученими душами мертвих,
деякі з яких приречені
переживати найгірші помилки свого життя
знов і знов — цілу вічність.
Коли ви є астральним контактером,
чи ви мандруєте до цієї реальності,
то знаходяться душі,
які прокидаються від вашої присутності.
Вони здатні вас відчувати.
Присутність життя.
Саме життя вони прагнуть
більше за все.
Тож чим далі ви мандруєте,
тим більш ризикованою стає ваша подорож.
Вони хочуть життя і можуть прийти в наш світ, аби його отримати.
Продовжуйте стало рухатись далі.
Бачу, ти замислився. Про що?
-Про того малого з будинку братерства. -Того, що блював?
Так. Він мені щось сказав.
Він сказав: "Зачини двері".
Точно. Імовірно, йому було трохи незручно.
Так, але може він мав на увазі щось інше?
Може він казав про ці двері?
І що? Хочеш повернутись та спитати його?
Серйозно?
Я маю знати.
Слухай, мені шкода того хлопця, дійсно,
але зазвичай я намагаюсь уникати темних реальностей.
Є щось важливе
стосовно цього малюнка, Кріс.
Я мушу з'ясувати.
Гаразд.
Але несхоже, що Нік Член Набік дозволить тобі ввійти в свою спальню
та потеревенити з привидом в туалеті.
Він не дізнається, що я там.
То який план?
-Я впораюсь. -Вам допомогти?
Вітаю. Я забула свій бюстгальтер у кімнаті Ніколаса
і хотіла спитати, чи він випадково дома?
Гадаю, він нагорі, вчить щось з Пейдж.
Молодець, Дельфін.
Я прочитаю тобі. Називається "У полум'ї".
Дуже зворушливий вірш. "Коли крізь полум'я вогню дивився я…"
Мені потрібна темна кімната.
Гаразд.
А потім що?
Ти полетиш по повітрю з легким зітханням?
Я не привід.
І ніколи ним не станеш з таким ставленням, Каспере.
Бінго!
Який шанс, що ці простирадла чисті?
Певно хрустять, як тако.
Краще я ляжу на підлогу.
Гаразд…
-Можеш трохи відсунутися, будь ласка? -Так. Вибач.
Добре, ти готовий?
Десять, дев'ять,
вісім, сім,
шість, п'ять,
чотири, три,
два, один.
Ти вже полетів?
До побачення, мандрівнику.
Ти вийшов, Далтоне?
Літературна творчість - подвійна спеціальність.
Але я ще дуже вправний в фінансах і не хочу втрачати цей дар.
Довго тобі ще її тримати?
Так, вже досить.
Мої пори вже чисті.
Я трохи затримаюсь.
Лайно.
Далтоне?
Далтоне.
Хто-небудь, увімкніть світло!
Далтоне.
Далтоне, прокинься.
-Я серйозно! -Кріс.
Хлопці, хто знущається наді мною?
Зачини двері!
Далтоне?
-Зачини двері! -Кріс!
Боже.
Ну ж бо!
Кріс.
Що?
Ну ж бо.
ОКРУГ ЛОС-АНДЖЕЛЕС ПСИХІАТРИЧНА ЛІКАРНЯ
ПАЦІЄНТ: БЕНДЖАМІН БАРТОН КОНТАКТ: ЛОРРЕЙН ЛАМБЕРТ
СТУСУНКИ: ДРУЖИНА
ДІАГНОЗ: ШИЗОФРЕНІЯ ЕЛЕКТРОСУДОМНА ТЕРАПІЯ
ПОВЕДІНКА НЕПЕРЕДБАЧУВАНА. ПСИХОЗИ, МОЖЛИВІ СОННІ ПАРАЛІЧІ.
"АСТРАЛЬНА ПРОЕКЦІЯ"
Що?
ПОМЕР
СТУДЕНТСЬКИЙ ОЗДОРОВЧИЙ ЦЕНТР
Кріс.
-Кріс. Гей. Я не хотів… -Не треба.
Лише хотів перевірити, що ти в нормі.
Я в нормі.
Вибач. Я не знав, що хтось може постраждати в реальному світі.
Що ж, таки можуть.
Ти й не уявляєш, з чим маєш справу.
Я в цьому не беру участі, Далтоне.
І тобі не варто. Бо наступного разу ти можеш не прокинутися.
-Привіт. -Привіт.
Це ж не твої вихідні. Калі ночує у подруги, а Фостер…
Я тут не заради дітей.
Ми можемо поговорити?
Звісно.
Нічого собі, два дзвінки на тиждень.
-Годі, хлопче. -Ти ще не знайшов друзів?
Розкажи все, що пам'ятаєш про мою кому.
Краще поговорити з мамою.
Я думаю, те,
-що я малюю… -Ті двері?
А тепер хлопець з молотком.
-Молоток? -Вони можуть бути підказками з минулого,
думок, які зникли через мою кому.
-Не знаю, чому вони з'явились зараз… -Стривай, Далтоне.
У чому справа?
Ця картинка стояла в моїй пам'яті роками.
Мама завжди казала, що вона нереальна. Що це лише поганий сон. Але…
Розкажи мені, молодший брате. Ну ж бо.
Добре. Ми в якомусь приміщенні. Схожому на підвал.
Ти це пам'ятаєш?
Далтоне, ти там?
Все, чого я хотів, це бути кращим за свого батька.
Тобі це відомо. Просто бути хорошим татом.
Ти був. І ти є, Джоше.
Далтон би не погодився.
Якщо це тебе втішить, мені він навіть не передзвонює.
Мій батько пішов з сім'ї, і я…
Я зробив те саме.
Ні, не зробив.
Ти не він, Джоше, і ти маєш право бути злим на нього.
Я злий. Я злився довгий час.
Злився на людину, яку ніколи не бачив.
Злився на людину, яка зістрибнула з даху психіатричної лікарні в 1978 році.
Ця людина мертва вже більше сорока років.
Мій тато.
Бен Бартон.
То яким чином він тероризує мене тут зараз, в реальному світі?
-Він напав на мене вдома у мами… -Напав?
Так. То я просто божевільний чи...?
Я не знаю. Він…
залишив це для мами в день, коли загинув.
ЗІ МНОЮ ЦЕ ЗАКІНЧИТЬСЯ
Що з ним закінчиться?
-Джоше… -То це відповідь? Я просто божевільний?
Це його божевілля передалось мені?
Тому я був таким розгубленим останні кілька років?
Чи я передав це прокляття нашим дітям? Він буде їх переслідувати…
-Джоше. -…як переслідував мене?
Чому моя мати нічого про це не сказала?
Припини.
Ти не божевільний.
Тоді що зі мною відбувається?
ДАЛТОН: ТО БУЛА НЕ КОМА. Я ЗБИРАЮСЬ ЗНАЙТИ ВІДПОВІДЬ
Далтон.
Отже, ми з Далтоном могли мандрувати в якийсь інший
вимір,
де нас переслідували привиди та гобліни.
Скоріше, це сутності,
схожі на ту, яка переслідувала тебе на цих фото.
Твій батько бачив їх також і…
Можливо він просто встановив контакт.
Тоді він розповів твоїй мамі. Вона не зрозуміла.
-Вона не знала, як йому допомогти. -Допомогти, як ти допомогла нам?
Шляхом придушення наших спогадів?
Ми всі думали, що так буде краще, Джоше. Включно з тобою.
Але в тебе все стало, як в тумані.
Придушені спогади сповільнили тебе.
І ми з твоєю мамою не знали, що робити.
Я була надто налякана, аби сказати тобі правду.
Далтон мав рацію.
Він сказав, що у моєї мами були секрети, що вона щось приховувала від нас.
Я лише ніколи не думав, що ти також.
-Десять років… -Ти не уявляєш…
-…ти приховувала це. -…як мені було важко.
-Але чому? Чому? -Ти не розумієш…
Бо ти намагався вбити нашу сім'ю.
Ти ганявся за нами по будинку з бісовою бейсбольною битою!
-Що? -Тобто я знала,
що це був не ти. Що це була сутність,
що на тих фото, але діти? Вони не розуміли.
Всі ті нічні жахіття, що були у Фостера.
Я десять років брехала нашим дітям
і казала, що їх спогади несправжні.
"Це лише ваша уява. Тато не збирається завдати вам шкоди".
-Я би не зміг. -Зміг.
Їм було байдуже, що тобою керувало.
Вони бачили лише твоє обличчя. Це ти завдав їм болю.
Тому я віддалилась. Я просто…
Я не могла жити так далі.
Знаєш…
ми могли б подолати це разом.
Це ти?
Далтон щойно прислав це мені.
У нього нічні кошмари та видіння.
Про червоні двері.
А тепер це.
Що нам робити?
Я боюсь!
Все буде добре.
-Все буде добре. -Я не знаю…
Все добре. З нами нічого не станеться. Я обіцяю тобі, гаразд?
Подбай про свого брата, Далтоне.
Добре.
Ось так.
Але чому тато злий на нас?
Мамусю…
Я можу пройти крізь темряву і знайти тата.
-Ні, це надто небезпечно. -Але я можу.
Добре, лише будь обережним.
Ну ж бо.
Ні! Стій! Що ти робиш?
Стій! Що ти робиш?
Тато, будь ласка, зупинись!
Зупинись!
Ні!
Зупинись!
А зараз, мої любі друзі,
Я б хотіла присвятити цю пісню всім вам, кого тут немає.
Де б ви не були,
ця пісня для вас.
Лише перевіряю тебе.
Добре.
Сидиш на підлозі. Дивний. Все нормально.
Отже, ти в нормі, так?
Бо коли світло зникло, я подумала,
що, можливо, ти знов морочишся з тією темною реальністю.
А я знаю, що ти не любиш темряву.
Тож я вирішила
освітити твою кімнату,
так само, як я освітила твоє життя.
Я більше не боюсь темряви.
Гаразд.
Що ж, я притягла ці лампи сюди вниз,
і їх все одно треба повернути нагору.
Хоча ти до біса дратуєш. Боже.
Отже, послухай…
Я отримала твоє повідомлення і написала дошкульну відповідь.
А потім я її видалила,
бо бабуся Перкі завжди вчила мене ніколи не сперечатись в повідомленнях.
Вони не передають інтонації.
Але якщо тобі потрібна моя думка,
то я скажу.
Не копирсайся в своєму минулому.
Деякі речі краще хай лишаються похованими.
Іноді
треба просто рухатись далі.
Далтоне?
Агов.
Далтоне. З тобою все добре?
Далтоне.
Далтоне?
Ні.
О, ні! Ні!
Тато тут.
Я заберу тебе з цього місця, Далтоне.
Ми виберемось звідси і підемо додому, добре?
І ніколи сюди не вернемось.
Далтоне. Що?
Далтоне.
Далтоне, скажи що ти тут.
Далтоне.
Далтоне, я знаю, ти там є.
Але якщо ти ще раз мене торкнешся, я тобі всиплю!
Тато, ні!
Ти хотів мене вбити.
-То був не я. -Я тебе бачив!
Далтоне, ці сутності можуть оволодівати нашими тілами.
Так сталось зі мною, а зараз він зробив це з тобою.
Він повертається по тебе.
Нам треба йти.
Ну ж бо.
Він наближається!
Вперед!
Далтоне, допоможи!
Допоможи тримати!
-Ні! -Ми не втримаємо це, тато.
Сину, ми маємо спробувати.
Йди геть!
Ні!
Далтоне, ну ж бо!
Треба чимось заблокувати двері. Запечатати їх.
Ну ж бо, ходімо.
-Тато, будь ласка. -Тато!
Ми мусимо йти!
Все добре.
Ти йди.
Йди.
Забирайся!
Відчепись!
Ні!
Ні! Боже!
Джоше.
Це закінчиться зі мною.
Фарба?
Фарба. Далтон.
Тобі треба позбавитись від цього.
Спали її та забудь.
Ні, забуття не допомагає. Ми мусимо пам'ятати.
Навіть те, що спричиняє біль.
БЕН БАРТОН
Тато?
Добре. Гаразд.
З Далтоном все добре?
-Він в нормі. -Добре.
ДАЛТОН
Це він.
Далтоне.
Тато повернувся?
Так. Так, він повернувся. Він в нормі.
Побачимось наступної п'ятниці.
Скажи Фостеру взяти домашнє задання з історії. Я йому допоможу.
Можеш прийти раніше, якщо хочеш. Повечеряєш з нами.
Так, із задоволенням. Дякую.
Чудовий будинок.
Дякую.
-Ви тут живете? -Сподіваюсь.
Дивна відповідь.
Схоже, я просто загубився у спогадах.
Вони здатні переповнити розум.
Я вас знаю.
Можливо, бачили мене поблизу.
Я знаю вашу матір.
Я стільки їй хочу сказати.
Знаю. І ви можете.
І скажете. Колись.
На вас чекає світле майбутнє.
На вас із Далтоном.
Продовжуйте стало рухатись далі, Джоше.
Я прикрасив стіну.
Так.
Я люблю тебе, синку.
Я також тебе люблю.
Переклад субтитрів: Vsevolod Ivashchenko