Er dere klare?
Vi er klare. Klare til å glemme en gang for alle.
Bra, Mr. Lambert. Lukk øynene.
Begge to.
Trekk pusten dypt.
Nå kjenner dere at dere blir mer og mer søvnige.
Ingen av dere vil huske året som var.
Det fins ikke noe som heter det hinsidige.
Dere kommer bare til huske at Dalton lå i koma.
Og at han våknet.
La mørket drive lenger -
- og lenger vekk.
NI ÅR SENERE
"Alt har sin tid. Det er en tid for alt."
"En tid for å fødes."
"En tid for å dø."
"En tid for å drepe."
"En tid for å lege."
"En tid for å bevare."
"En tid for å kaste."
"En tid for å gråte, en tid for å le."
"En tid for å sørge, en tid for å danse."
"En tid for å tie."
"En tid for tale."
"En tid for å elske."
"En tid for å hate."
"En tid for krig og en tid for fred." Amen.
Da overgir vi dette legemet til jorda.
Av jord er du kommet, -
- til jord skal du bli. Amen.
En fin begravelse for en fin bestemor. Hun var så glad i dere.
- Moren din var en god venn, Josh. - Takk.
- Jeg savner bestemor. - Hun savner deg, Kali.
De døde savner ikke noe.
Det er ikke sant, hun savner deg.
Da ses vi neste helg.
Dalton.
Dalton!
- Skjønner du? - Han gruer seg bare til å dra.
På skolen i neste uke.
Ja, jeg vet da det.
Takk for at du ordnet alt dette. Jeg har ikke vært på nett.
Du kan kjøre ham til skolen. Du har jo tid før elevene kommer.
- Nei, han vil ikke det. - Du er jo faren hans.
- Hvis du vil, da. - Jeg kan ikke.
Hvorfor?
Bare en tanke, så dere kunne få bedre kontakt.
Snart fordufter han jo. Tenk på saken.
Ha det. Vi ses.
Unnskyld.
Unnskyld meg.
Kjenner jeg deg?
Jeg kjente moren din. For lenge siden.
Vi mistet kontakten.
Hva heter du?
Carl.
Hyggelig å hilse på deg, Carl.
Takk for at du kom. Beklager. Det er litt mye nå.
Det vil jeg tro. Døden overfyller sinnet med minner.
Men man kan alltid skape nye.
- Ja. - Ha det, Josh.
Carl...
Meg: Hei, kompis. Jeg kom til å tenke på noe.
Dalton: ?
Meg: Skal jeg kjøre deg til skolen i neste uke?
Hvorfor sier du det ikke? Bare si det, Dalton.
Eller skifte?
Vil du ha den samme bleien?
Ja?
Vi kan gjøre bleien ren, og så ta på den samme.
Vil du det?
Da gjør vi det.
Hvilke klær vil du ha på deg?
Ja vel. Bare si det, da.
Det er bare å si fra.
Kom igjen.
- Dalton: Ja vel. - Verdens beste fyr.
Filler'n.
Jeg mener...
Meg: Flott!
Flott.
Greit.
Ok, da.
Far - mor - meg - Foster - Cali
I går natt så jeg meg selv sove så fløy jeg min vei
Sulten?
Du må krabbe ut av skallet ditt, ellers blir det noen lange dager.
Mor: Går det bra? Meg: Forferdelig.
Meg: Fint.
- Mor sa du fikk han læreren du ville ha. - Hun. Armagan.
Er hun flink?
Hun er best.
Så bra.
Det bør hun være så mye som vi betaler.
SEND DITT LYS OG DIN SANNHET
VELKOMMEN FØRSTEÅRSSTUDENTER
Ålreit. Nå begynner moroa.
Kom hit!
Hei. Velkommen til JPU.
Kappa Tau? Jeg var Kappa Z.
For lenge siden.
Jeg tar en til ham. Takk.
Hei!
Unnskyld.
Så bra. Du får velge først.
Skal du ikke velge seng?
Mor kjøpte deg en sånn strømstasjon.
Hva har vi her? To uttak.
USB og to startkabler.
Som er ubrukelige.
Sånn, ja.
Ok.
- Trenger du dette? - Mor la det i.
Jøss.
Heftig. Det du tegnet nå.
- Legg det vekk. - Kjempefint.
- Fra hukommelsen? - Et bilde jeg fant i huset.
Det ser ut som at hun...
Skjuler noe?
Sånn føles det.
Eller føltes. De siste årene.
Hun hadde det tøft som alenemor.
Ja, det er tøft.
Jeg kom visst ikke på veggen?
Ikke rart.
Beklager at jeg ikke har vært der.
Faren min var aldri der, så...
Det kunne vært verre.
Jeg har bare vært litt -
- omtåket de siste par årene. Hjernen bare...
Jeg har bare ikke klart -
- å sette av tid til -
- deg og broren og søsteren din.
Har du vurdert å oppsøke hjelp?
Jeg står i det.
- Dalton Lambert? - Ja, er du...
Chris Winslow.
- Alt i orden? - Jo da. Jeg trodde romkameraten var...
- Mann. - Ja.
Jeg antok at en liberal kunstskole ville være "liberal".
- Jeg ble bare forvirret av "Chris". - Ja, for sånt skjer aldri med "Dalton".
Jeg går til boligkontoret og ordner opp i dette...
Nei da. Far til Dalton.
Jeg kan gå. Jeg avbrøt forbrødringen.
Kommer straks.
Du...
Jeg tok denne til deg. Sjekk det ut.
Prøv å se om du liker det, det gjør du garantert.
Tror du virkelig at jeg vi bli med i en studentforening?
Det er jo bare en fest.
Ha det gøy.
For min skyld. Jeg kjørte deg hit.
- Du ville ikke. - Jo visst.
Slutt å lyve!
- Jeg hørte hva mor sa i begravelsen. - Jeg gjorde det, da.
- Så nå er du årets far? - Du har iallfall en far.
Ikke skyld på faren din.
Han dro for 40 år siden. Du skal iallfall ikke prege meg.
Tuller du? Etter alt vi har gjort for deg?
Når ble du en utakknemlig drittunge?
Ikke rart mor skilte seg fra deg. Takk for skyssen.
Du hører vel at det er Shania Twain?
Ja.
- Hva sa boligkontoret? - De sa: "Så synd!"
Jeg må sove her i natt. Men jeg får nytt rom i morgen. Trist, sant?
- Går du på kunstskolen? - Ja. Og du på musikk?
Matte. Jeg vurderte musikk, men livet som kunstner er ustabilt og usikkert.
Men du får sikkert suksess.
- Vil du patte litt? - Hva?
Spiller du?
- Å ja! Bare litt på piano. - Det er det samme.
Bare blås.
Jeg har bare snille basiller.
- Hva var det? - Noe mor skrev.
Så søtt.
Nå?
Fortell noe sært om deg selv.
Vet ikke.
Vet ikke!
Alle er sære.
Du først.
På søndager har jeg på monokkel og bestiller mat på britisk.
Sært.
Takk.
Ok. Av og til spiser jeg havregrøt -
- uten vann eller melk eller noe.
Bare helt tørt.
Du er dårlig på dette. Vi prøver igjen.
Da jeg var ti, døde foreldrene mine og jeg dro til bestemor, -
- som nesten ble blind av å ha fotsopp.
Jeg husker ikke noen ting fra det året jeg var ti.
Hva mener du?
Jeg lå i koma. Hjernehinnebetennelse.
Det var det de sa de få gangene de ville si noe.
Men jeg husker ingenting. Ikke at jeg var syk engang.
Jeg våknet bare en dag, og et helt år var gått.
Så fælt.
Og sært.
Bra!
Skulle ønske jeg kunne glemme et år fra jeg var liten.
Kunne ha trengt litt meningitt.
Det er -
- en sær ting til med meg.
Etter at jeg lå i koma, har jeg vært mørkeredd.
Jeg var redd for Barbie-dukker helt til nå.
Ingenting galt i å være redd, bare du ikke må ha på nattlys.
- Seriøst? - Beklager.
Samma det. Det går bra. Jeg takler det.
Dette er Dalton.
Jeg kan ikke ta telefonen. Legg igjen beskjed, så ringer jeg.
Hei, det er meg. Ville bare høre om du har kommet på plass.
Jeg tenkte bare på det du sa.
Og...
Jeg vet ikke hva det er som plager meg, men...
...det skal jeg finne ut av.
Jeg ville bare at du skulle vite det.
Ha det.
Hallo.
Jeg er professor Armagan.
Skru av mobilene.
Åpne mappene deres.
Ta fram noe som vil interessere meg.
Fest det på staffeliet og still dere ved siden av.
Med stolthet.
Alec Anderson.
Teknikken er åpenbar. Det ser ut som et fotografi.
Takk.
Det var ikke noe kompliment.
Riv den opp.
- Unnskyld? - Tegningen. Riv den opp.
Jeg jobbet ræva av meg.
Ingen kommer til å savne den.
Ikke tale om.
Da har vi dessverre vår første avgang.
Jeg pleier å holde introduksjonen før noen slutter.
- Jeg sluttet ikke. - Jo, det gjorde du.
Du har bare ikke skjønt det ennå. Du kan gå.
Lykke til.
Enhver idiot kan lære seg teknikk -
- og mestre den.
Det betyr ingenting hvis det ikke kommer innenfra.
Jeg er ikke interessert i "kunstens regler".
Vi skal bryte reglene.
Så vil jeg at dere skal bryte dem på ny. Se hvor langt dere kan gå.
Dalton Lambert.
Ja.
Hvorfor i helvete ødelegger du en så fin tegning?
En gang til for sikkerhets skyld?
Det var vel ikke så vanskelig?
Bra. Dere må gi slipp på fortiden.
Riv av huden, så dere kan vokse.
Jeg teller ned fra ti.
For hvert tall vil jeg at dere skal synke lenger -
- og lenger inn i dere selv.
Ikke løft kullstiften fra papiret.
Ti.
Ni.
Åtte.
Sju.
Seks.
Fem.
Fire.
Tre.
To.
En.
Tegn det sjelen din henter fram.
En opplevelse som definerer deg.
Du må være villig til å trekke fram de fæleste, -
- dypeste tankene dine.
Stenger den deg inne eller ute?
Du får hodetelefoner.
Maskinen bråker veldig, men du vil kunne høre meg.
Du må ligge så stille som mulig under hele seansen.
Hvis du må ut, kan du klemme på ballen, så får du en pause.
Alt ok?
Strålende.
Ta plass.
Klem på denne.
Ok. Ligger du godt, Josh?
Ja. Bare få det overstått.
Hallo?
Dr. Brower?
Det er noen hos deg.
Hva? Hva sa du?
Hva sa du, dr. Brower?
Kom igjen.
Kan du slippe meg ut?
Hallo! Kan du slippe meg ut?
Døra er åpen.
Ok. Slipp meg ut. Hei! Dr. Brower?
Slipp meg ut.
Få meg ut!
Hallo? Hei, du!
Slipp meg ut, da!
Dr. Brower? Kom igjen.
Slipp meg ut.
Ok. Kom igjen.
- Mr. Lambert? - Hva var det?
- Hvor ble lyset av? - Ro ned.
Forsvant lyset?
Lysene ble slått av, jeg lå bom fast og jeg så...
Mr. Lambert.
Du har sovet i 15 minutter.
Du sloknet som et lys. MR-en gikk helt fint.
- Hva? - Du kan kle på deg.
Så kommer du bare.
Det er ingenting å se, verken svulster eller flekker i hjernen.
Ingen grunn til bekymring.
Det er gode nyheter, Mr. Lambert.
Ja, jeg vet det...
Jeg håpte at du ville finne noe.
Noe som kunne forklare tåken.
Hukommelsesvansker kan skyldes flere ting.
Økt stress, endring av vaner.
Har det skjedd noe på hjemmefronten?
Mor gikk nylig bort.
Kondolerer.
Sønnen min dro for å studere, og ekskona snakker knapt til meg.
- Det er nok stressende. - Ja.
Kanskje sorgterapi kan hjelpe.
Ja visst, sikkert.
Har noen i familien slitt med psykiske lidelser?
Psykiske lidelser?
Ingen grunn til uro. Det kan være nyttig for å finne en diagnose.
- Ikke så vidt jeg vet. - Verdt å sjekke.
I mellomtiden fins det øvelser som kan stimulere hukommelsen.
Huskespill. Som barn gjør.
- Skal jeg spille barnespill? - Vi kan lære mye av barn.
Ja.
Takk.
Hva gjør du?
Jeg fikk nytt rom i dag, så ikke flere trusefester.
Trøsten er at jeg er i 323 nå. Rett over deg.
Pass på, så jeg ikke hører deg nappe løken om natta.
- Skal du begynne i forening? - Hva?
Nei, far ga meg den.
Vi burde dra.
Vi kan le av klærne og pengene deres. Eller skal du pusse opp mer?
Da blir faren din glad.
Hva er det verste som kan skje?
- Vil dere ha bleiepudding? - Ellers takk.
Nei.
Samma det.
Seriøst?
Slutt å syte sånn.
Et minne fra kvelden Dalton Lambert moret seg!
- Hva er "frat juice"? - Ikke spør.
Jeg heter Nick.
Nick the Dick!
Velkommen til Kappa House og til nytt skoleår.
Jeg vil minne dere fine folk om -
- at studentforeninger er truet.
Vi må forsvare vår rett til å feste -
- og til å være kule. Hvit, svart, brun eller blå, alle er velkommen i JPU.
Så lenge dere anerkjenner og respekterer -
- at studenthuset er det siste huset -
- der menn kan være menn!
Takk.
I kveld skal det drikkes.
Men drikk med måte, for vi trenger ikke flere ulykker.
Kjip fest.
Enig. Vi går opp og snoker litt.
Vi bør være kjappe.
Adgangstillatelse innvilget.
Vent.
Å nei. Dette er Nicks rom.
Dette er Nicks rumpekrem. Jeg smører den på fellesdoen.
Vent.
Du...
Går det bra?
Vil du ha vann eller noe?
Få slutt på det.
Få slutt på det...
Lukk døra.
Lukk...
Lukk døra!
Jeg kommer snart. Jeg trenger bare forsyninger.
Hei, Paige. Jeg heter Nick.
I kveld skal det skje I kveld skal det skje
Fant den.
Kom igjen, da.
Vær deg selv.
Vil du danse? Vi kan godt danse.
Nå danser vi.
I kveld skal det skje
Vær stille!
Går det bra?
- Jeg tror jeg så... - Hva da?
- Vi må gå nå. - Nå som det ble gøy?
- Er det noen på rommet mitt? - Faen!
Nå skal dere få juling!
Hva faen?
Herregud. Beklager, altså.
Vi ville bare være litt alene...
Vi skulle gjøre det.
Jeg vil heller se på at foreldrene mine gjør det.
Men du må gjerne bli. Kanskje vi blir fulle nok til å få lyst på deg.
Selv om du ser helt dust ut.
Nick the Dick, hva?
Jeg vil heller sparke pikk.
Løp!
- Det var snartenkt, ikke sant? - Jeg...
Filler'n.
Jeg burde spurt før jeg kysset deg. Jeg handlet på instinkt.
Går det bra?
Ja da, bare...
Jeg er lei for det han sa til deg.
Ikke nøye. Tror du jeg bryr meg om den sossen? Han har ikke sjans.
Hei, det er meg igjen.
Jeg var hos legen.
Og alt er helt i orden.
Ikke alt, men jeg jobber med saken.
Bare ring når du har anledning.
Jeg...
Jeg er lei meg for det jeg sa forleden.
Ha det.
Hvor er majonesen min?
Hvem der?
- Ikke kom og si at du er en ekling. - Hva? Nei.
Hva faen er det som skjer, da?
Kom inn.
Det skjer noe med meg. Jeg ser helt sinnssvake ting.
Du vet gutten på studenthuset som hadde en ulykke?
Jeg så ham. Han var død.
Vi fikk en kunstoppgave.
Hun ba oss om å grave dypt i underbevisstheten.
Jeg gjorde det og tegnet en dør.
- Ikke mer sprit på deg. - Jeg mener det seriøst.
I kveld malte jeg og sovnet av.
Da jeg våknet, så jeg en lampe. Som i en drøm, noe det ikke var.
Så gikk jeg til rommet ditt.
Jeg vet hvordan det høres ut.
Jeg føler at jeg nærmer meg noe, eller at noe nærmer seg meg.
Har du en pute til?
Dalton: Jeg dro på studentfest. Den var kjip.
Ok.
Foster.
Renai.
Dalton.
Kali.
Dalton.
Dalton?
Dalton.
Mor.
Ok.
Hjelp meg, mor.
Kali.
Dalton.
Mor.
Mor?
Mor.
Vet ikke.
Ok.
Pokker ta.
Chiaroscuro.
Dansen mellom lys og skygge.
Et virkemiddel som ikke bare gir volum og kontrast, -
- men også en usynlig lyskilde.
Dette er et av Goyas aller beste.
Det negative rommet drar øynene våre mot Saturn.
Representerer det mørke eller et tomrom?
Goya mestret det på lerretet, men problemer med familie -
- og helse sendte den en gang så ærete hoffmaleren -
- inn i en mørk spiral, der han malte -
- dette grusomme portrettet av en far som fortærer sin sønn.
Det er balansen mellom lys og mørke vi er ute etter.
Gjør dere klare.
Selvopplevde erfaringer former kunsten deres.
Benytt dere av dem.
Synk dypt ned i hukommelsens mørke.
Ti.
Ni.
Åtte.
Sju.
Seks.
Fem.
Fire.
Tre.
To.
En.
Hei, nerd?
En rød dør.
Pikk i purpur.
Sier en rød dør deg ingenting?
Du er rarere enn ellers.
Noe fra kunsttimen. Et maleri.
Vi måtte finne et minne. Jeg trodde det var fra vi var små.
Spurte du mor?
- Jeg vil ikke uroe henne. - Hvorfor skulle du det?
- Vet ikke. - Blir man så kryptisk på college?
- Antar det. - Da skal ikke jeg dit.
Den skumle drømmen som ikke var en drøm, fikk meg til å tenke.
"Dalton er en raring, men han er ikke sinnssyk."
- Jeg må få nøkkelen. - Jeg begynte å snoke på Internett.
Vet du hva? Du er ikke sinnssyk.
Du er en astralreisende.
Se her.
Amatørmessige greier.
Dette er "Spectral Sightings". Specs og Tucker her. Si hei.
- Nei. - Ok. Vi er PPE.
Profesjonelle paranormale etterforskere. Vi skal prate om noe mange -
- har spurt oss om: astralprojeksjon.
Det er når kroppen sovner -
- og astrallegemet forlater den fysiske kroppen -
- og svever til et annet plan.
- Sånn kjennes det. - Nettopp. Kult, sant?
Vår gamle veileder dr. Elise Rainier -
- hadde et navn på denne sfæren.
- Nemlig det hinsidige. - Vent.
Jeg heter Elise. Hyggelig å treffe dere.
Jeg skal snakke om astralprojeksjon -
- og det hinsidige.
Ok.
Et øyeblikk, bare.
Tre.
To.
En.
Det hinsidige...
...er en mørk sfære -
- fylt av de dødes plagete sjeler.
Noen er dømt...
...til å gjenoppleve sitt livs største feil igjen og igjen i all evighet.
Når du astralprojiserer, reiser du til denne sfæren.
Dette er sjelene du vekker til live ved ditt nærvær.
De lukter deg.
Nærværet av liv.
Liv er det de higer etter, -
- mer enn noe annet.
Jo lenger du drar...
...desto farligere blir ferden.
De vil ha liv, og de kan komme til vår verden for å få det.
Gå med faste skritt.
Du tenker så det knaker. Hva er det?
- Gutten fra studenthuset. - Han som spydde?
Ja. Han sa noe til meg.
- Han sa: "Lukk døra." - Sikkert. Han var neppe høy i hatten.
Ja, men tenk om han mente noe annet? At han siktet til den døra?
Vil du gå dit og spørre ham?
- Seriøst? - Jeg må vite det.
Det er synd på fyren.
Men mørke sfærer styrer jeg unna.
Det er noe betydningsfullt -
- med dette maleriet, Chris.
Jeg må finne ut av det.
Ok.
Men Nick the Dick lar deg neppe prate med gjenferdet på doen hans.
Han vil ikke merke noe.
- Hva er planen? - Kan jeg hjelpe dere?
Hallo. Jeg har glemt brystholderen min -
- på rommet til Nicholas. Jeg undres på om han er hjemme?
Jeg tror han studerer med Paige.
Godt jobbet.
Jeg skal lese noe. Det heter I flammer.
Såre greier. "Jeg kikker over leirbålet..."
- Jeg må ha et mørkt rom. - Ok.
Og så?
Skal du sveve gjennom luften og gjøre litt...
- Jeg er ikke noe spøkelse. - Ikke med den innstillingen, Casper!
Bingo.
- Lakenene er sikkert stive. - Sprø som tacoskjell.
Jeg bruker det skitne gulvet.
Ok.
- Kan jeg få litt plass? - Ja visst. Beklager.
Klar?
Ti. Ni.
Åtte. Sju.
Seks. Fem.
Fire. Tre.
To. En.
Svever du nå?
Far vel, reisende.
Er du her ute?
Fordypning i kreativ skriving.
Jeg er god i økonomi.
Jeg vil ikke kaste bort talentet.
Hvor lenge må du ha den på?
Det holder sikkert. Porene er fine.
- Dette vil ta litt tid. - Så ekkelt.
Dalton?
Dalton.
Kan noen slå på lyset?
Dalton.
- Våkne, Dalton. - Chris.
Hvem kødder med meg?
Lukk døra!
Dalton?
- Lukk døra! - Chris!
Herregud.
Kom igjen!
Chris.
Hva...?
Kom igjen.
PSYKIATRISK SYKEHUS
KONE
SCHIZOFRENI
ELEKTROKONVULSIV TERAPI
UBEREGNELIG ATFERD. PSYKOSE, MULIG SØVNLAMMELSE.
"ASTRALPROJEKSJON"
Hva?
AVDØD
HELSESENTER
Chris.
- Jeg mente ikke... - La være.
- Jeg ville høre om det går bra. - Det gjør det.
Jeg visste ikke at noen kunne komme til skade i virkeligheten.
Det kan de.
Du aner ikke hva du tuller med.
Jeg blir ikke med på dette.
Det burde ikke du heller, for kanskje du ikke våkner neste gang.
Hei.
- Det er ikke din helg. Kali er borte... - Jeg kom ikke for å treffe ungene.
Kan vi prate?
Ja visst.
To telefoner på én uke.
- Gi deg. - Har du ikke fått venner?
Fortell alt du husker om komaen.
- Hør med mor. - Jeg tror at...
- Det jeg tegner... - Døra?
Og nå en fyr med hammer.
Hammer?
Jeg tror det kan være ledetråder fra fortiden...
Tanker som forsvant under komaen. Jeg vet ikke hvorfor de kommer nå...
Vent. Dalton.
Hva er det?
Jeg har lenge hatt et bilde i hodet.
Mor har alltid sagt at det bare er et mareritt, men...
Fortell meg om det, bror.
Vi er i et rom et sted. En slags kjeller.
Husker du?
Er du der?
Alt jeg ville, var å være bedre enn faren min.
Som du vet. Bare være en god far.
Det var du... Det er du, Josh.
Dalton er neppe enig.
Hvis det er noen trøst, så ringer han aldri.
Far forlot familien sin.
- Det gjorde jeg òg. - Det har du ikke.
Du er ikke ham, Josh. Du har lov til å være sint på ham.
Jeg er sint og har lenge vært sint. På en mann jeg aldri har møtt.
Sint på en mann som hoppet fra taket på et mentalsykehus i 1978.
I over 40 år har han vært død.
Faren min. Ben Burton.
Hvordan kan han nå plage meg her i den virkelige verden?
Han overfalt meg hos mor. Så er jeg bare gal eller...?
Jeg vet ikke. Han...
...la igjen dette til mor da han døde.
DET ENDER MED MEG
Hva ender med ham?
Josh...
Er det svaret? Er jeg gal? Har jeg galskapen hans?
Er det derfor jeg har vært så fortapt de siste årene?
Har jeg gitt forbannelsen til barna? Vil han hjemsøke dem òg?
- Hvorfor har ikke mor sagt noe? - Hold opp, Josh.
Du er ikke gal.
Hva er det som skjer med meg, da?
Dalton: Jeg var ikke i koma. Jeg skal finne svaret.
Dalton.
Dalton og jeg kunne reise til en annen...
...dimensjon.
Der vi ble hjemsøkt av spøkelser og skrømt.
De var mer som vesener. Som det på bildene som hjemsøkte deg.
Faren din så dem også.
Kanskje han bare tar kontakt.
Han sa det til moren din. Hun forsto ikke og kunne ikke hjelpe.
Slik du hjalp oss? Ved å fortrenge minnene?
Vi trodde alle det var best. Du også.
Men du ble omtåket.
Fortrengelsen hemmet deg.
Moren din og jeg var rådville. Jeg var for redd til å si sannheten.
Dalton hadde rett.
Han sa at moren min holdt noe skjult for oss.
Jeg trodde ikke det om deg.
- I ti år har du skjult dette for meg. - Du aner ikke hvordan det var.
- Hvorfor?! - Fordi du prøvde å drepe familien vår!
Du jagde oss rundt i huset med baseballkølle!
- Hva? - Jeg visste det var vesenet på bildene.
Men barna forsto ikke noe. Alle marerittene Foster hadde.
Jeg har løyet for barna i ti år og sagt at minnene ikke er sanne.
"De er bare innbilning. Far vil dere ikke vondt."
- Det kunne jeg ikke. - Du gjorde det.
De bryr seg ikke om hva som styrte deg.
De så ansiktet ditt. De så deg forårsake all smerten.
Det var derfor jeg trakk meg unna.
Jeg kunne ikke leve sånn lenger.
Vet du...
Vi kunne ha kommet oss gjennom dette sammen.
Er dette deg?
Dalton sendte meg det.
Han har hatt mareritt og sett syner.
Noe med en rød dør.
Og nå dette.
Hva skal vi gjøre?
- Jeg er redd. - Det går bra.
Jeg vet ikke...
Det skjer ikke noe med oss.
Pass på broren din.
Ok.
Her.
Hvorfor er far sint på oss?
Mor...
- Jeg kan gå inn i mørket og finne far. - Det er for farlig.
- Jeg kan gjøre det. - Vær forsiktig, da.
Kom igjen.
Nei! Stopp! Hva gjør du?
Stopp! Hva gjør du?
Stopp, far.
Stopp!
Nei!
Stopp!
Jeg ville bare se til deg.
Ok.
Sitter på gulvet og er rar. Helt normalt.
Det går bra med deg, da? Fordi...
Når strømmen gikk, tenkte jeg at du tullet med den mørke sfæren.
Jeg vet at du ikke er glad i mørket, så jeg tenkte -
- at jeg skulle lyse opp rommet ditt, slik jeg lyser opp livet ditt.
Jeg er ikke mørkeredd lenger.
Ok. Jeg drasset dem med hit, så de skal opp uansett.
Selv om du er så irriterende.
Nå skal du høre her.
Jeg fikk meldingen din og skrev et skarpt svar, som jeg slettet.
Bestemor sa at man ikke skal krangle per tekst, for tonen går tapt.
Hvis du vil vite hva jeg syns, -
- kan du få det.
Ikke grav i fortiden.
Enkelte ting er det best å la ligge.
Iblant må man bare gå videre.
Dalton?
Hei.
Dalton. Går det bra?
Dalton.
Dalton?
Nei.
Nei og nei!
Far er her.
Jeg skal få deg ut herfra.
Vi drar ut herfra og drar hjem. Vi skal aldri tilbake dit.
Dalton. Hva?
Dalton.
Si at du er der.
Dalton.
Jeg vet at du er der inne. Rører du meg, slår jeg deg.
Nei, far!
- Du prøvde å drepe meg. - Det var ikke meg.
Jeg så deg!
Disse tingene kan besette oss.
Det skjedde meg, og nå gjør han det med deg.
Han kommer for å ta deg.
Vi må gå.
Kom.
Han kommer!
Løp!
Hjelp meg!
Hold døra!
- Nei! - Vi kan ikke holde det tilbake.
Vi er nødt til å prøve.
Ha deg vekk!
Nei!
Kom igjen! Vi må finne noe å stenge døra med.
Vi går.
- Vær så snill. - Far, vi må dra!
Det går bra.
Gå, du.
Gå.
Gå vekk!
Nei!
Nei! Herregud.
Josh.
Dette ender med meg.
Maling?
Maling. Dalton.
Kvitt deg med det. Brenn det. Glem det.
Nei, å glemme fungerer ikke. Vi må huske det.
Også det som gjør vondt.
Far?
Ok...
- Går det bra med Dalton? - Det går bra med ham.
Det er ham.
Dalton.
- Er far tilbake? - Ja da, det går bra med ham.
Da ses vi på fredag.
Si til Foster at jeg hjelper ham med historieleksen.
Kom til middag hvis du vil.
Det vil jeg gjerne. Takk.
- Flott hus. - Takk.
- Bor du her? - Håper det.
Merkelig svar. Jeg er visst fortapt i minner.
De kan overfylle sinnet.
Jeg kjenner deg.
Du har vel sett meg et sted. Jeg kjenner moren din.
Det er mye jeg vil fortelle henne.
Jeg vet det, og det kan du.
Det kommer du til å gjøre en dag.
Du har en lysende framtid. Du og Dalton.
Gå med faste skritt.
Jøss.
Jeg er på veggen.
Ja.
Glad i deg, gutten min.
Glad i deg òg.
Undertekst oversatt av: Håkon J. Wikeland