Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Маями, ноември 1989 г.
- Г-н Хорхе, тук. - Лусия, елате с мен, моля.
Оттук.
Заповядайте.
Мама. Мама.
Влезте тук.
КАКВО ВИДЯ ЛУСИЯ?
Г-н Кушнер,
няма ли да продължите пътуването?
Да, но искам първо да се уверя, че всичко е наред.
- Ако не възразявате. - Не, естествено.
- Специален агент Ривърс. - Хералдо Ойос, приятно ми е.
- Лусия Серна! - Отче?
Добре дошли в Маями.
- Хорхе. - Приятно ми е.
Приготвили сме ви стаята, сигурно искате да си починете.
Да.
Бернар Кушнер - държавен секретар на Република Франция.
- Приятно ми е. - И на мен.
Лусия, мисля, че ви оставям в добри ръце.
- Благодаря ви за всичко. - За мен беше удоволствие. Успех.
- Хорхе, късмет. - Много ви благодаря.
А коя е най-смелата от всички?
Господа, добър ден.
Този господин е от американското посолство.
Чидестър. Ричард Чидестър.
А това е специален агент Санчес от ФБР.
Отче, обсъдих въпроса с отец Тохейра
и сме на мнение, че ще се нуждаят от защита
- от мига на пристигането. - Защита ли?
Боя се, че тук действат влиятелни сили.
Същите зли сили, причинили смъртта на свещениците в Ел Салвадор.
Разбирам.
Специален агент Ривърс и агент Ойос също са от ФБР.
Агентите са тук за ваша сигурност.
Не можем да гарантираме сигурност за свидетеля и семейството му,
без да вземем съответните мерки.
Естествено, ще може да ги посещавате, когато пожелаете.
Разбира се, да.
ФБР ще ви пази в един хотел.
Няколко дни.
Докато успеем ясно да оценим рисковете.
Нещо против?
- Няма проблем, всичко е наред. - Добре.
Г-н Ривърс.
Мамо?
- Заповядайте. - Благодарим.
Мамо.
Оттук, последвайте ме.
Какво има? Какво има, съкровище?
А за това какво ще кажеш?
Лусия.
Виж - освен телевизора, са взели и телефона.
Колко странно!
Но пък стаята е много хубава.
Да. Да, приятна е.
Седнете.
Моля, кажете пълното си име, професията си и постоянен адрес.
Казвам се Лусия Барера де Серна.
Продължавайте - какво работите, къде живеете.
Чистачка съм в кабинетите на Централноамериканския университет.
Това е университет, намиращ се в стария Кускатлан.
А аз живея в Сояпанго.
На изток от Сан Салвадор, в община Сояпанго.
Има ли ранени?
Ами Елба и дъщеря й? Отче Начито, пазете се...
Да, отче, ще ви звънна. Да, отче, да. Дочуване.
Здравейте, Лусия, как сте?
Фатима! Добре. А майка ви възстанови ли се от болестта?
- Не, много е възрастна. - Не се тревожете, ще се съвземе.
Хорхе вече е сложил нов хляб във фурната.
След секундичка ще излезе топъл-топъл.
- Поздравете майка си. - Благодаря.
Хорхе, цял куп хора чака навън, побързай!
Казах им да дойдат по-късно, защото е опасно да чакат навън.
Но никой не иска да остане без хляб. Вече затвориха всичко. Няма храна.
Обадих се на свещениците и им казах, че няма транспорт.
Но университетът бил затворен
и нямало нужда да ходя, докато продължават сраженията.
Днес било спокойно, но снощи било наистина опасно.
Представи си, партизаните сложили бомба
на входа до дома на Елба и Обдулио - един от пазачите,
- и влезли в университета. - Случило ли им се е нещо?
Не, изглежда само са пресекли кампуса.
Войниците ги били обградили наблизо и решили да бягат през университета.
Но Елба няма да забрави този страх. Там била и малката Селина.
Вече помага на майка си.
Моето съкровище!
Какво има, злато? Кой се е събудил? Какво казва прелестното ми детенце?
Какво казва ненагледната ми прелест? Кой е там?
Тати?
Раз... Раз и два... И три!
Обличайте се.
- Тръгваме. - Нека първо се разсъним.
Пет минути.
Бихте ли могли да ни почакате малко, господине?
Позволете ми да си измия лицето, ще бъдем долу след пет минути.
Кажете ми името, фамилията и професия си. Ако обичате.
Хорхе Серна.
Хлебар.
Знаехте ли, че отец Елякурия участва
във Фронта за национално освобождение "Фарабундо Марти"?
Вече ви казах. Аз съм хлебар.
Кажете името, фамилията и професията си.
- Това е за досието, моля. - Пак ли? Но защо?
Само отговаряйте на въпросите. Ако обичате.
Аз съм Лусия Барера де Серна.
Работя като чистачка в кабинетите на Централноамериканския университет.
Откъде сте?
Живея в община Сояпанго, вече ви казах.
Не остана брашно, Хорхе. Не остана нищо, с което да продължиш работа.
Няма нито вода, нито продукти за хляба.
Вече не останаха дори свещи, за да си светим.
- И какво искаш да направя? - Нека говоря с отец Начито.
Не го познаваш, но той е добър човек.
Свещениците са прекрасни хора, Хорхе. Ще ви запозная, искаш ли?
Ако искаш, може да заминеш с малката.
Но аз нямам работа там.
Как ще оставим къщата, фурната? Това е нашият живот.
От какво ще живеем?
А от какво ще живеем, ако ни убият?
Това се питам аз. От какво сме щели да живеем...
- Хайде! - Следвайте ме!
- Да продължаваме напред! - Свине!
Хайде, напред!
Вън, свине такива!
Вървете по дяволите!
- Негодници! - Проклети да сте!
Погледни ме.
Чуй ме добре. Тази къща не е моят живот.
Тази фурна не е моят живот.
Моят живот е Хералдина.
Моят живот си ти.
За какво ми е фурната, ако ви загубя?
За какво ми е животът, ако вас ви няма?
Да заминем. Да заминем.
За колон! Кохутепеке и Сан Висенте!
Кохутепеке и Сан Висенте! За колон, за колон! Кохутепеке!
За колон, госпожо. Сан Висенте, за колон!
Кохутепеке! Сан Висенте, за колон.
За колон! За колон, за колон, за колон!
Кохутепеке и Сан Висенте!
Дръжте в ръка документите си.
- Пуснете ни да минем! - Това са военните.
Ще кажем, че партизаните са завзели дома ни
и че отиваме в бараката на майка ми да ни подслони.
- Добре. - Мирно, стой мирно!
Стой мирен. На земята! Лягай долу!
- Къде отивате? - Към центъра.
Към стария Кускатлан ли?
- Към стадиона. - Много е далече.
Господине, почакайте секунда, ще ви помогна.
Вие се качете в каросерията, полека, внимавайте много.
Внимавайте да не паднете.
Някой друг... Ето този.
Готово. Сега всички елате насам.
На тази страна, тази страна. Дръжте се здраво.
Готови ли сте? Сега давайте, палете!
Елате, елате! Идвайте!
- Хайде, да тръгваме. - Да.
Да тръгваме. Внимавай.
Централноамерикански университет "Хосе Симеон Каняс"
- Здравейте. - Добър ден.
Аз съм Лусия Серна. Тук ли е отец Начито?
- Да, тук е, тук е. Влизайте. - Благодарим ви.
Влез!
- Отче Начито. - Лусия, какво правиш тук?
Дойдохме пеша от Сояпанго.
Само за мъничко се качихме на един камион.
Там размириците много се засилиха, отче. Нямаме вода
нито свещи да си светим, нито нищо за ядене.
Да, и тук е така. Токът постоянно спира.
Исках да ви помоля да остана за през нощта, отче.
Или докато приключат вълненията.
- Разбира се, няма проблеми. - Но не съм сама, отче.
Водя съпруга си и малката си дъщеричка.
Не се притеснявай.
Ела. Последвай ме, ще те заведа.
- Малката сигурно е изтощена. - Изморена е, да.
Мъжът ми предпочита да остане в къщата.
Като пазач, се чувства отговорен.
Аз и дъщеря ми вече се страхуваме да сме там, откакто сложиха бомбата.
Но, отче Начито, във Философския аз и дъщеря ми може да получим стая.
Не, за бога! Как ще ходите във Философския?
И бездруго работим там.
А Лусия и семейството й ще могат да останат тук.
Няма нужда - къщите са празни,
ние се преместихме в новите общежития. Не го мислете.
- Вие останете в къща 15-16. - Добре.
Влизайте.
Така съм ви задължена, отче, много добри хора сте.
Какво толкова? Ето така.
Не са особено удобни, но поне никой няма да ви безпокои.
- Вземи. - Само за тази нощ, отче.
Не, Хорхе, ще останем колкото е необходимо.
Може да останете колкото пожелаете.
Така, зеленият е долният, мисля. А този е за това тук.
Трябва да се храните, отче Еляку.
Много сте отслабнали, докато бяхте в Испания.
Не искам повече, благодаря ти, Елба.
Не знаех, че сте били в Испания, отче Еляку.
Върнах се едва вчера.
Лош момент, заради сраженията в столицата.
А кога е добър моментът в тази страна?
Напоследък тук нещата много се влошиха.
Да бяхте поостанали в страната си.
- Тази е моята страна, Лусия. Тази. - Лусия има право.
С вечерния час и сраженията на две пресечи...
Хуан Рамон, мирът няма да дойде от само себе си.
Той никога няма да дойде. Тази война няма край.
Точка.
Не съм съгласен, Лоло.
И трябва да продължим да вършим онова, което зависи от нас.
Лично президентът Кристиани ме помоли
да участвам в комисията по разследването на ФЕНСАТРАС.
Във война сме от осем години,
комисията може да почака няколко дни.
Избързал си, като си се върнал. От гледна точка на сигурността.
Това е най-сигурното място в столицата.
Да - точно срещу нас е главната квартира на Генералния щаб.
Обградени сме от военни сгради.
И това ни поставя на фронтовата линия.
Който се страхува, да иде в Санта Текла, като Родолфо.
За страх, всички се страхуваме, но сме тук.
Вижте какво,
ако ме убият през деня, ще знаете, че са били партизаните.
Но ако дойдат през нощта, военните ще са ме убили.
Не мисля, че ситуацията е подходяща за шеги по въпроса.
За бога, кой може да иска да ни убие?
Струва ми се напълно лишено от логика.
Ние нищо не сме направили.
Така де, аз...
Отец Лоло почти не хапна залък. Много е болен, горкият.
- Да, много се е влошил. - Всеки миг ще ни почерни.
А защо кардиналът е заминал за Санта Текла?
Имаше претърсване.
И военните дойдоха през нощта. Случи се преди два дена.
Да знаеш само, Лусия. Точно в деня, в който пристигна отец Еляку.
Отец Родолфо се изплаши,
затова отец Начито му каза да замине за Санта Текла.
... както и ние прощаваме на нашите длъжници.
И не ни въвеждай в изкушение, но ни избави от Лукавия.
Отче наш, Който си на небесата,
да се свети Твоето име, да дойде Твоето царство,
да бъде Твоята воля както на небето, така и на земята.
Насъщния ни хляб дай ни днес и прости нам дълговете ни,
както и ние прощаваме на длъжниците си.
И не ни въвеждай в изкушение, но ни избави от Лукавия.
Отче наш, Който си на небесата,
да се свети Твоето име...
Пет минути!
- Колко послушно е това дете. - Тя е съкровище.
На баща си прилича.
По онова време аз сигурно вече
работех от близо четири години в университета.
Но тогава ходех само по осем часа седмично.
Защото се грижех само за кабинетите на свещениците, които преподаваха.
За бога, не се тревожи,
обясни му положението, и толкова. Отец Елякурия ще разбере.
- Толкова би ни помогнал. - И на нас. Наистина имаме нужда.
Затова диалогът с марксистката философия...
Малко остава, свършва на кръгъл час.
... е необходим не само за диалектичния и материалистки
анализ на историята. Маркс не е спекулативен философ,
той интерпретира действителността с цел да я трансформира.
Това иска Фронтът за национално освобождение -
да трансформира салвадорската действителност.
Много е вероятно, но ще бъде разумно
да оспорваме методите на партизаните, а не мотивите им.
Значи и вие искате тук ленинска диктатура, като онази в Никарагуа?
Да победи революцията?
Да наричаме "ленинска диктатура" правителството в Никарагуа,
ми се струва, най-слабо казано, рисковано.
И все пак не смятам, че е време за революции,
по-скоро е време за диалог и взаиморазбирателство.
Разбира се,
нуждите на един потиснат народ несъмнено са неотложен приоритет.
- И какво предлагате? - Ами трябва да се направи
всичко възможно, за да надделеят свободата над потисничеството,
справедливостта - над несправедливостта,
и любовта, Менчен, любовта - над омразата.
Всичко възможно? Убийства и отвличания?
Менчен... Прощавайте. Менчен, извинете ме,
баща ви е подполковник Менчен, нали така?
- И това какво общо има? - Не, нищо. Нищо.
Но всъщност онова, което ректорът иска да ви обясни, е,
че скотските действия на партизаните - насилието и рекетът,
които вие преди миг така добре обрисувате,
до известна степен анулират обосноваността на мотивите им.
- Защото те имат своите мотиви. - Благодаря ти, Начо.
Така, за понеделник - "Съзнателно разбиране" на Субири.
И свържете идеите на Хайдегер с тези на проф. Субири.
Учете се.
- Довиждане. - Довиждане.
Еляку, Лусия е тук с молба към нас.
- На мен ми се струва доста разумна. - Прекрасно.
Ще заповядате ли в ректората?
Ще отидеш ли с него? Понеже сега имам лекция.
- Няма проблем. - Добре тогава. До скоро.
Да тръгваме.
Отче, със заплатата от хлебарницата, в която работи Хорхе,
и часовете, които работя тук,
не ни достига, за да получим заем от банката.
Ако работя между 16 и 20 часа, тогава стига.
Разчитай на това.
Ако няма възможност за повече часове,
ще ме препоръчате ли във Философския или в общежитието в Санта Текла?
Не, нужна си ни тук.
Можеш ли да поемеш и ректората заедно с общежитията?
Ако няма как да стане, мога да си намеря работа другаде.
Чакай сега, не ме слушаш, Лусия.
Няма нужда да търсиш работа никъде другаде.
20, 30 часа - колкото ти трябват. Аз ще говоря с Паломарес.
- Наистина ли? - Нали това казвам.
- Отче Еляку, може ли да ви прегърна? - Разбира се.
Ами знам ли, понеже сте един такъв начумерен.
Не съм начумерен, жено, баск съм.
Помагаха ми винаги когато ги помолех, и...
Винаги съм можела да разчитам на тях.
Не бих заменила работата си при свещениците за нищо на света.
За нищичко.
Когато дъщеричката ми се роди, Хорхе напусна работа в хлебарницата
и изгради фурна у дома със собствените си ръце,
за да може да гледа Хералдина,
а аз да мога да продължа да работя за тях.
Те бяха най-добрите хора на света.
Винаги съм го казвала и ще продължавам да го казвам.
Извинете ме, господине.
- Какво правиш? - Чуй го как свири.
Отец Начито е.
Така ми се иска да ида да го видя как пее.
Защо не си легнеш? Заспивай.
Ако не бяхте вие с малката, бих отишла на мига.
- Какво правиш? Ела тук. - Сега се връщам, ще бъда ето тук.
Не отивай.
Какво иска да каже това назряващо непослушание?
Какво иска да каже този бунтовник без име,
който отваря за човешкото сърце към един нов ден вратите?
Истината е тази, която настоява. Истината е тази, която не се дава.
Знам, че жадува да бъде изречена и се бори, за да види бял свят.
Истината е тази, която настоява. Истината е тази, която не се дава.
Тази, която жадува да бъде изречена и се бори, за да види бял свят.
И се бори, за да види бял свят. И се бори, за да види бял свят.
Същото ми казахте и вчера.
Вчера били в Дисниуърлд, Орландо. Но аз не бях известен тогава.
Къде са отседнали?
- Казахте, че може да ги виждаме. - Не съм казвал подобно нещо.
- Г-н Чидестър го каза. - Не помня да го е казвал.
Минаха толкова дни.
Поне ми кажете в кой хотел са.
Съжалявам, отче. Мерки за сигурност.
- Всичко наред ли е? - Не, времето ни притиска.
- Заспа ли? - Капнала бе от умора.
- Вкусно ли е? - Искаш ли?
Пак е по-добре от хамбургерите, които все ни дават.
- Какво те питаха днес? - Същото, което всеки ден.
Мисля, че приключиха.
Вече им казахме всичко, което знаем.
Утре ще ни заведат при свещениците, ще видиш.
Не се ли питаш какво щеше да стане, ако беше останал в Сояпанго?
Ако само аз и Хералдина бяхме забъркани в този проблем.
- Щеше ли да повярваш на разказа ми? - Разбира се.
Един бог знае защо тези хора не ми вярват.
Аз винаги ще вярвам в теб. Винаги.
Малката е тук.
Лусия, Хорхе, да тръгваме.
Чакат ни.
Г-н лекарят е ваш сънародник, Лусия.
Ще присъства на разпитите.
За какво ми е нужен лекар? Не съм болна.
Не, не. Искаме... да бъдем... Предпазливи.
Докторът ще помага на ФБР с разпитите.
Мислех, че ще се радвате да имате свой сънародник до себе си.
Какво правиш?
- Има някой вътре. - Разбира се, че има.
- Звучи, сякаш стрелят по свещениците. - Те не са ли в общежитието?
Някой трябва да направи нещо.
Военните си.
Май вече си тръгнаха.
Но какво правеха тук?
Сигурно са по петите на партизани,
както когато онзиден са влезли през входа при Обдулио.
Да си лягаме.
Хайде.
Всемогъщи Боже,
Който си на небето и на земята, помогни ни.
Помогни на свещениците, помогни на нас.
- Елякурия беше ли от ФНОФМ? - Какво?
Фронтът за национално освобождение "Фарабундо Марти".
Беше ли с партизаните, или само им симпатизираше?
Не.
Отец Еляку не беше от партизаните, не се занимаваше с подобни неща.
Тогава кажете кой от тях е бил замесен с партизаните.
Не. Те си имаха своите идеи, но не одобряваха насилието.
- По никакъв начин! - Лусия, разказа много неща.
- Но нищо от тях не е вярно. - Как да не е вярно?
Защо говорите така, господине?
Ако исках да ви лъжа, нямаше ли да измисля нещо по... Знам ли?
По-скоро обратно? Нещо по-тежко - каквото би ви се харесало.
- Господине, помогнете ми! - Не се обръщайте към г-н Чидестър.
- Той е тук само като наблюдател. - Не мога да му говоря ли? И защо?
Нямам пълномощия на американска земя.
Продължавайте.
Аз не вярвам, че си била там, Лусия.
- Нито че си спала в университета. - Как да не съм?
- В къща 15-16, самата истина е. - Къща 15-16 не съществува!
Защо не им кажеш, че си лъжкиня, а?
Не съм никаква лъжкиня. Казвам ви истината!
Не мислиш ли за семейството си, Лусия?
За дъщеря си?
За мъжа си?
- Стоят там немили-недраги заради теб. - Не.
Защо не искаш да признаеш, че лъжеш?
Казвам само каквото видях. И не е, за да ви оскърбя.
А защо не ни кажеш кой те е убедил да говориш така? А?
Кой те подучи да го кажеш? Кой го измисли, Лусия?
Какво повече искате от мен? Какво още искате да ви разкажа?
Какво точно искате да направя?
- Моля ви, кажете ми. - Да кажеш истината.
Нея ви казвам и не ми вярвате!
Показанията ти не са особено надеждни.
Не мога повече.
- Да направим ли почивка? - Не.
Да видим сега, Лусия.
- Нека започнем отначало. - Не. Не!
Не мога повече, не.
От колко време работиш за свещениците в университета?
Какво има, татиното? Няма нищо, няма нищо, злато.
Искаш ли малко?
Да можех да се хвърля оттук.
Щях да изтичам до онази църква и да помоля за закрила.
Сигурно бих стигнала, преди да разберат, че съм скочила.
Ще кажа на пастора, че ни държат тук затворени.
Отдалечете се от прозореца.
За ваша сигурност е.
Свещениците имат някакви неприятности.
Отче Начито, как се радвам, че ви виждам.
Чух ви да пеете снощи.
Пази ги, Лусия.
Грижи се за своите, не се тревожи за мен.
- Лусия! - Да тръгваме, започнете с мен.
Прекара тежка нощ.
- Ще я вземете по-късно. - Лусия!
- Вече минаха толкова дни! - Лусия, трябва да тръгваме.
Сега идваме.
Тя ни лъже, Хорхе. Лусия ни разправя лъжи.
Знаеш го ти, знам го аз, знае го и тя.
От нея може да се очаква - жена е. Жените са лъжливи по природа.
Но ти, Хорхе? Защо го позволяваш? А?
Възможно е да не лъже.
- Може да се е объркала. - Не говори небивалици, човече.
Не, не. Оставете го, полковник.
- Да чуем. - Това... Разследването...
Оказва се, че така било -
партизаните от Фронта са онези, убили свещениците.
Хубаво.
Свидетелката само се е объркала.
Не е от злонамереност.
Не й обръщайте внимание, и толкова.
Знаеш ли какво си ти, Хорхе?
Тъпак. Мъж под чехъл.
На теб ти харесва, когато жените командват, нали?
Това ли ти харесва, Хорхе?
Не и на мен. Никоя жена не може да ме командори,
предпочитам да си отрежа топките!
Нали ги знаеш какви са духовниците с жените?
Пълни мерзавци. И най-лоши са испанците.
Ти вярваш ли на онова, че нямали били жени?
На обета за целомъдрие.
Така ли? Вярваш ли?
Знаеш ли как ги опъват? Молят ги да им направят кафенцето,
да им оправят леглото, и после както казват те:
"Чукат я, чукат я отзад!".
Знаеш ли как казва Лусия на социолога?
Начито. Начито, моля ти се.
- Всички така му казват. - Не. Твоята жена са я чукали.
Чукали са Лусия.
А тези дърти испанци са ей така... Яко потентни!
- Какво искате да направя? - Не, нищо недей да правиш.
Просто ти разказвам какво е станало. На Лусия са й го сложили.
Лусия била курвата на университета. Викали й "курвата на университета".
Имаме едно сведение.
Вече знаем, че малката не е твоя дъщеря. Не е.
Ти не знаеше ли? Я се погледни, Хорхе.
Приличате ли си по нещо?
Ей тук по ушето ли?
Кажи да видим. Какво мислиш по въпроса?
Единственото, което мисля, е,
че всички вие сте боклуци!
Опитвам се да ти помогна, Хорхе.
Опитвам се да ти помогна.
Но ти не ме оставяш.
Не разбираш от дума.
Погледни ме.
Негодник. Кучи син.
Да започнем отначало. Без простотии.
Откога?
Откога, Хорхе?
Откога Лусия работеше при свещениците в университета?
Моля те, кажи ни, Хорхе.
Какво ти направиха?
Добре ли си?
Само това видях през прозореца.
От къща 15-16 се виждат предният вход
и коридорът на новото общежитие. Не е много, но все е нещо.
Свещениците бяха убити от войници. Не знам нищо повече.
Не знам кой, не знам от кой лагер, не знам защо.
Но бяха войници, защото ги видях.
И знам също, че свещениците не го заслужаваха.
Защото бяха най-добрите хора на света.
Лусия, защо упорствате да разказвате това?
Защото това е истината.
- Опитват се да ви помогнат. - Да ми помогнат, казвате.
За какво да ми помогнат?
Знаем, че ректорът е бил обвързан с партизаните.
И че партизаните са имали търкания помежду си.
- Г-н лекарят знае много. - Да.
Знаем също, че партизаните са били ядосани на свещениците.
Защото не искали да се включат в настъплението -
те не одобрявали насилието, както сама каза, Лусия.
Виж, не искам да се забъркваш в проблеми.
Знам, че духовниците те принуждават да казваш,
че войниците са убили свещениците. Но то е, за да си прикрият следите.
Сред тях има много, внедрени от партизаните.
Като енорийския свещеник Тохейра.
Ти трябва просто да кажеш истината -
че те са те принудили да лъжеш, и толкова.
Погледни ме.
Ако не кажеш истината,
тези господа ще те депортират в Сан Салвадор.
Знаеш какво ще се случи там, нали?
- Всички ще пострадат. Не само ти. - Лусия, не настоявайте повече.
Дъщеря ти и съпругът ти.
- Не настоявайте. - Чидестър.
Не съм аз.
Не съм аз тази, която настоява.
Настоява истината.
Истината е тази, която не се дава.
Истината е тази, която жадува да бъде изречена.
Истината е тази, която иска да бъде чута.
Истината е тази, която се бори да види бял свят.
Аз само я разказвам!
Аз само я разказвам.
Къде е хубавото ми момиче? Ето я, ето я!
Къде е хубавото ми момиче?
Може ли да ни отворите?
Искаме да минем през къщата към улица "Кантабрико".
Маурисио, ти ли си?
Г-жо Лусия, позволете ни да минем, моля ви!
Пазачът е. Отвори им вратата.
Благодаря.
Маурисио, чухте ли стрелбата снощи?
- Аз нищо не знам. - Отидохте ли да огледате?
- Какво да огледаме? - Общежитието. Видяхте ли нещо?
Само някакви вързопи, но не е ясно какви са.
Ако позволите.
Лусия!
Отивам да погледна.
Не влизай! Върни се обратно!
- Защо? - Убили са свещениците.
Не? Не.
Не!
- Не! Кои? - Не знам, изглежда всички.
- И отец Еляку ли? - Има шест трупа.
Божичко! Трябва да предупредя отец Чема!
- Убили са и Елба. И малката Селина. - Пресвети Боже!
- Там щяхме да спим ние! - Да тръгваме, да си идем у дома!
Не! Не. Трябва да кажа на енорийския какво се е случило.
- Сами ще разберат, защо ще им казваш? - Не...
Отиди в бараката на мама с малката. Ще дойда после.
- Лусия... - Не, трябва да говоря с енорийския.
Да се махаме, ела с нас.
Няма да ги оставя сами така, да лежат на слънцето! Не! Не!
Малката ми Селина...
Добре ли си, Обдулио?
- Малката ми Селина... - Какво?
Дошли са снощи и са убили свещениците.
- Моля? Какви свещеници? - Всичките! Телата са в градината.
Убили са отец Еляку.
Отец Начито. Отец Морено.
И Сегундо Монтес.
Убили са Амандо Лопес. Убили са дори клетия отец Лоло.
Успокой се. Сигурна ли си в това, което казваш?
Да, отче. Ако искате, идете да видите сам.
Убили са също и Елба и дъщеря й.
И двете лежат простреляни в стаята.
Бяха военните, отче. Аз ги видях - видях войниците, те са ги убили.
- Каза ли на някого? - Не.
Лусия, къде е семейството ти?
- Къде са мъжът ти и дъщеря ти? - Заминаха за дома на майка ми.
Добре. Отиди при тях, останете там и не казвайте на никого. На никого.
- Кой ще готви, без Елба... Добре. - В момента, това няма значение.
Лусия, отиди при Хорхе в дома на майка си.
Не излизай и не говори с никого! Ясно? С никого!
Боже мой, Боже мой! Господи Боже!
- Божичко, Обдулио! - Каква трагедия, отче!
Снимай, снимай.
Колегите ви имаха ли връзки с партизаните?
Вижте, тези хора - свещениците, се бореха за мир със справедливост,
разграничавайки се от въоръженото насилие.
Не са докосвали пушка или оръжие в живота си.
А дойдоха да воюват срещу идеите им с куршуми.
Президентът Кристиани без колебание посочи хората на Фронта за виновни.
Ако разполага с доказателства, да ги сподели с разследващите.
Графитите по целия вход подкрепят тази версия.
Графити може да направи всеки. Извинете ме.
Отец Агустин Ерера?
Пол Типтън. Президент на Асоциацията на Йезуитските университети.
- Отец Типтън, много ми е приятно! - Пол, моля. Наричайте ме Пол.
Това е Алберто Бера, работи с мен във Вашингтон.
За мен е удоволствие.
Много ви моля, удоволствието е изцяло мое! Седнете.
Позволете първо да посетя тоалетната.
Разбира се. Ще ви покажа пътя.
Алабамската ми простата и ирландският ми пикочен мехур
не са в добри отношения тези дни, ако ме разбирате.
- Седнете, отче. - Благодаря.
- Не познавахте отец Типтън, нали? - Не, нямах това удоволствие.
Той е природна стихия. Да се готвят господата от ФБР.
Там си докарахме големи грижи, отче.
Преди да се усетим какво става, изпуснахме юздите.
Не сте свикнали с това как си разиграват коня в Сан Салвадор.
Как бихте могли да предположите? Дори аз, макар че съм живял там...
- Продължавам да се изненадвам. Да. - Живели сте в Сан Салвадор?
Работех в Централноамериканския - там се запознах с Лусия.
- Познавате Лусия? - Затова отчето ме помоли да дойда.
- Прекрасно! - Да.
Чистеше кабинетите и по времето, когато работех там.
Много ще се радва да види познато лице.
Особено след нашата нескопосност.
- Не разбирам как можахме... - Не, недейте да се вините.
Вие сте точно като семейство Серна -
невинни жертви на обстоятелствата.
Думите ви ми носят утеха, отче.
Да се молим на Бога всичко да приключи добре.
Да. Имайте вяра в отец Типтън.
Надали друг в Католическата църква има по-здрави връзки във Вашингтон.
А където не може да достигне той, застъпва семейството на майка му.
- Така ли? - Казва, че ако Бог не бе искал
да използва всичкото си влияние за добро,
нямало да го дари с богата майка.
Но при всичкото му влияние,
престиж и власт, и при всички пари на семейството му,
най-тежката му артилерия е ирландският му темперамент.
Предвид него наистина съчувствам на господата от ФБР.
Не можете да си представите как се радвам, че сте тук, отче.
Как само се тревожехме!
И отец Тохейра също.
След като ги загубихме, отче, тази ситуация...
Да. Още не мога да свикна с мисълта.
Начо.
Амандо. Сегундо. Умът ми не го побира!
Лоло.
И така
лидерът на йезуитите ме информира, така че съм запознат със ситуацията.
- Изиграха ни, отче Пол. - Така изглежда. Така изглежда.
Така както аз го виждам, отче,
не разполагате с нужните умения, за да се разправяте с такива хора.
Аз, от друга страна, съм свикнал да си имам вземане-даване с бюрократи.
Така че нека се опитат да изпързалят и добрия стар отец Типтън,
да видим дали ще им се получи.
Но всичко по реда си.
Не бих отказал глътка от онова уиски там, ако бихте бил така любезен.
Нали ще ми направите компания?
Отец Бера сигурно ще започне с едно двойно.
Президентът Кристиани ни прие още тази сутрин -
архиепископа Ривера и Дамас и мен.
И ни увери, че ще бъде проведено отговорно и сериозно разследване
и че виновниците ще бъдат изправени пред правосъдието.
Които и да са.
Отче, какво искате да кажете?
Нима не смятате, че партизаните са отговорните за престъплението?
Близостта на всички тези военни сгради в района
и фактът, че не са чули изстрелите, продължили 20 минути... Знам ли.
Пораждат, ако не друго, то поне повод за съмнение, не мислите ли?
Да не би да обвинявате армията? Правителството?
Не. Никого не обвинявам. И не отговарям, ако някой придава
на думите ми значение, което не съм изрекъл.
Ще трябва да ни извините, виждате кое време стана...
Политиката ни на действие винаги е била и ще бъде една и съща -
- истина, справедливост, прошка. - Няма ли свидетел?
Няма.
Ще видя тази жена и семейството й,
ще разговарям с нея и няма да ми видите очите на това проклето място.
Вече ви казах, отче - не е тук. Не знам как мислите, че знаете...
Имам директна връзка с Бога, така знам.
Тогава Бог се лъже, господине.
- Отче. - Това си го биваше.
Сега ме чуй - или веднага ще говоря с жената
или с вишестоящия ти, или ще вдигна такава олелия във Вашингтон,
че ще проклинаш деня, в който съм дошъл на хубавата ни земя.
Почакайте.
Получи се.
- Отче. Ако обичате. - Започва се.
Само вие, г-н Типтън.
Сега се връщам.
Да, господине. Така ще направя, господине.
Не се тревожете, ще ви държа в течение.
Разбрано.
Нали сте наясно, че това няма да приключи тук?
- Надявам се да приключи. - Обзалагам се, че се надявате.
Лек ви ден.
Последната дружна и мъченическа дума на нашите събратя
служи да загатне едно бъдеще,
в което всички ще можем наистина да се наричаме братя.
Едно бъдеще без глад, без недоимък,
без реки от несправедливо пролята кръв,
без сърца, разкъсвани от омраза,
без твърде малко да имат твърде много
и твърде много да нямат нищо. Страстни обожатели на утопията,
издигнати на крилете на реализма, събратята ни бранеха живота и мира,
които неотменно минават през правата на бедните.
Тяхната смърт, точно както тази на монсеньор Ромеро, Рутилио Гранде
и много други, убити в Ел Салвадор,
защото жадуват за мир и справедливост,
е едновременно семе, цвят и плод.
И служи да подпечата с кръв техния завет.
Докато престъпниците са убивали йезуитите,
младежи от йезуитския чифлик прибирали
мъртви и умиращи от двата лагера
насред един безумен сблъсък, не знаещ покой.
Закриляли децата.
Придружавали онези, спасили се измежду куршумите в битките.
Утешавали онези, загубили любимите си хора,
стояли рамо до рамо с бедните.
Защото, чуйте ме добре, може да са убили нашите събратя,
но не са убили Обществото на Иисус!
Нито са убили Централноамериканския университет "Хосе Симеон Каняс"!
Не са го убили.
- Не, освен Лусия няма друг. - Отче, аз мисля,
че трябва да изготвим списък със съседите.
Да видим дали са чули нещо - все си шушукат, нали така?
Простете, отче Чема, не знаех, че сте в кабинета.
- Спорен ден. - Какво правиш тук?
- Отче, как какво? Дойдох да работя. - Влизай, влизай.
- Не искам да ви притеснявам. - Влез, нека те запозная с Хулия.
- Приятно ми е, госпожо. - Работи за архиепископството.
Здравей, Лусия, приятно ми е.
Документира престъпления срещу човешките права.
В момента работим по смъртта на свещениците.
Лусия, престъпленията
против човешките права, като това в случая на свещениците,
невинаги може да се гледат в съда точно сега
с всички гаранции, от които се нуждаем.
Затова е изключително важно да ги документираме много добре
и да подготвим всичко за бъдещето, разбирате ли?
- Работеше с монсеньор Ромеро. - Да, работех с него.
Лусия, ще ви помоля да ми разкажете всичко,
което сте разказали на свещениците и което сте чули или си спомняте.
- Да, разбира се. - Искаш ли да седнеш? Заповядай.
С ваше позволение.
Това е къщата, на която казват "15-16".
Ние спим в стаята, която беше на отец Педраса.
Но оттам не се вижда добре, затова дойдох тук.
- Бихте ли ми показали, Лусия? - Да, разбира се.
- Този прозорец отворих. Да. - Този тук ли?
Да видим.
И ето там видях войниците.
Само това видях.
Но чух цялата бъркотия, която създадоха.
Де да бях видяла повече и да бях направила нещо.
Не говорете така, Лусия. Какво сте можели да направите?
Боже, но защо точно те?
Готова ли сте да разкажете всичко това пред съдия?
Разбира се - това е истината.
Има нещо, което искам да ви бъде ясно, Лусия.
След като ви вземат показанията,
ще трябва да се качите на първия самолет.
- Самолет ли? - Да, Лусия.
- Имате ли паспорт? - И къде ще ме заведете?
Обсъдих с Чема - отец Тохейра,
възможността да ви закрилят в Испания.
В Испания ли?
Но Испания е много далече. Аз не искам да ходя далече.
Тук е домът ми и работата ми. И фурната на съпруга ми.
Лусия, поне до делото, става ли?
Нито за вас, нито за близките ви няма да бъде сигурно да останете.
Но защо им трябваше да убиват свещениците така?
Не биваше да ги убиват така.
Защо са го направили, след като бяха претърсили дома
и не откриха у свещениците оръжие?
Не искам да ходя в Испания, г-жо Хулия. Нито да хващам самолет.
Ами Щатите?
Може да се опитаме да кандидатстваме за виза посредством енорията.
Сигурно познавате някого или имате роднини в Щатите.
Не, никого не познавам там.
Лусия, всички имаме по някого в Щатите.
Аз си нямам никого. И никога не съм искала да ходя там.
Там има йезуитски университети, може да ви приемат.
Не говорят ли английски? Аз не го говоря.
Навсякъде се говори испански,
има много места на който се говори испански. В Маями, например?
Маями не е далече и почти всички говорят испански.
Хулия, навън чака прокурорът по случая.
Знае, че има свидетелка, и иска да я разпита.
Какво му казахте?
Че свидетелят ми се е разкрил под тайната на изповедта.
Спечелих малко време, за да се опитаме да стигнем посолството.
Лусия, трябва да поискаш убежище в Испания. Политическо убежище.
За това говорехме, но Лусия не иска да ходи толкова далеч.
- Казвах й, че може да отиде в Маями. - Маями е добра идея.
Отец Еляку казваше, че в Маями е много красиво.
И че говорят испански.
- Толкова ли е близо? - По-малко от три часа със самолет.
Ще се опитам да ускоря процедурите в американското посолство.
Имате ли паспорт, Лусия?
- Трябва да кандидатствате за виза. - Нямам паспорт.
- И какво правим тогава? - Онзи там е Сеспедес. Прокурорът.
Най-добре да я заведем на испанска територия в посолството.
А после ще се обадим на съдията.
Но мъжът ми и дъщеря ми ме чакат в къщата на майка ми,
- трябва да ги предупредя. - Спокойно, те ще дойдат с теб.
Повторете отново.
Казвам се Лусия Барера де Серна.
Работя като чистачка в кабинетите на университета.
Онзи, който се намира в стария Кускатлан.
Със семейството ми сме в къща 15-16, която гледа към "Кантабрико"
и която преди беше общежитието на свещениците.
Задната част на къщата води към кампуса.
- Отидохме там да искаме помощ. - Защо?
Защото сраженията в Сояпанго се засилиха.
- Вече нямахме нищо за ядене. - Двама възрастни и едно момиче.
Момичето е на две години.
Ще ни трябва още днес, за довечера.
Да, знам, знам. Нямаше да моля, ако не беше спешно.
Дано поне осъзнавате на каква опасност излагате това посолство.
Г-н посланик, за една нощ е.
Само една нощ. Тук ще бъдат в безопасност.
Не е ли испанска територия?
Не ме разсмивайте с неприкосновеността
на дипломатическите мисии. На Кахал ги разправяйте тези.
Да.
Идеално. Много ви благодаря.
Лично ще мина да ги взема.
Да видим как е тук.
Да, тази стена.
Така, Хорхе, не мърдайте, става ли?
Малко по-ведро, за паспорта е.
Да видим сега. Гледайте в мен, Хорхе.
Получи се. Да видим сега.
Раз, два и... Прекрасна си.
Няма как да се различат военни от партизани,
още по-малко в нощната тъма.
Заявихте, че сте видели хора, няма как да знаете дали са военни.
Напротив, господине, различих ги - бяха войници,
като онези, които виждам всеки ден на улицата.
Вече отговори, г-н съдия.
Законът ни задължава да се уверим.
Тя ви казва какво може и не може да различи.
Посочвам, че и днес присъствам на разпита на свидетелката.
Наред с вече упоменатия отец Хосе Мария Тохейра,
тук е господин... Бернар "Коушнер" от Франция.
Доктор Бернар Кушнер - държавен секретар
на Република Франция по хуманитарните въпроси.
Започвайте.
Ще помоля разпитът да не се проточва,
свидетелката има полет тази вечер.
Разпитът ще продължи толкова, колкото е необходимо.
Убеден съм, че господин съдията взема предвид
нуждите на свидетелката и поетия от нас ангажимент.
- Започвайте. - Преди да продължим,
бих искал да минем отново през всичко, което ни разказахте вчера.
У нас са. Добър ден.
- Нали познавате френския посланик? - Разбира се!
- Посланик Фортуи, как сте? - Добре, благодаря.
- Отче Естрада. Добре, добре. - Как сте, Хулия?
Бернар пристигна ли?
Да, секретар Кушнер дойде с мен, но влезе на разпита на Лусия.
Да.
Френското посолство има бронирана кола, която ще ни отстъпи
- за пътя до летището, нали така? - Тук сме, за да съдействаме.
Много ви благодарим, не мога да ви опиша колко ме зарадвахте.
Но вече трябва да потеглят към летището.
Не се тревожете, говорих с директора на летище "Комалапа".
Ще задържи самолета, докато пристигнем.
Няма да отлети без Лусия.
Както вече казах на посланик Кадис, ние ще ви предоставим ескорта си.
Прекрасно. Наистина съм ви много задължена.
Франция винаги се притича на помощ.
Благодарим ви.
Да се чекираме веднага. Оттук.
Самолетът отлетя.
Не е възможно, казаха ни, че ще ни чака.
Не можеха да чакат повече, отлетя.
Госпожице, не това ни каза директорът на летището.
Семейството трябва да отлети днес.
Съжалявам, но нищо не може да се направи.
- Кога е следващият полет? Да. - За Маями ли? Ще проверя.
След три дена.
- За три дена ще ги убият. - Ще говоря с Фортуи... Сега идвам.
Не знам, Лусия, помисли си.
Наистина ли не искаш да те придружим до Маями?
Ние с отец Естрада не възразяваме
да останем там с вас няколко дни, докато се настаните.
Да се настаним ли?
- Колко време ще останем там? - Нямам представа.
Отче Чема, домът и работата ни са тук.
Но нещата не са толкова прости, това не може да се реши за ден-два.
Имаме добри новини - има военен самолет.
В Белиз е, не знаем кога точно ще дойде, но знаят за мисията
и ще я изпълнят.
Не се безпокойте, ще кацнете в Маями.
Господа, добър вечер. Бонсуар .
- Г-н Чидестър, вие какво правите тук? - Посланик Фортуи,
това е специален агент Едуард Санчес от ФБР.
ФБР ли?
- Това е френският посланик. Не. - Има ли проблем? Проблем ли има?
Вече казахме на отец Тохейра
че ще пътуваме заедно с г-жа Серна до Маями.
Посланик Уолкър предложи служител на посолството
да ни придружи, ако желаем.
Агент Санчес е служител на посолството.
Не намирам за нужно да ни придружавате. Нито за уместно.
Напротив, точно обратното.
Има много неща за уреждане на митницата.
Ситуацията е сложна.
Ако беше цивилен полет, бих разбрал, но...
Това е самолет на френските въздушни сили.
Те са салвадорци, не французи.
И имигрантската служба ще иска да научи защо тази жена е важна.
Познавате ли колегата ми - г-н Бернар Кушнер, г-н Чидестър?
Само по репутация.
Г-н държавен секретар, аз съм Ричард Чидестър
от американското посолство.
- Как сте? - Специален агент Санчес от ФБР.
- Ще придружат свидетеля до Маями. - Разбрах, разбрах.
Нашата работа е да пазим свидетеля.
- Никой не спомена за ФБР. - Вярно е.
Нашата закрила би трябвало да ви успокоява.
Моля ви се, г-н Чидестър, не ме вземайте за наивник.
Господа...
Това семейство вече страда достатъчно, много ви моля.
Отче, не се безпокойте, аз ще летя с тях до Маями.
И днес ли не ви дадоха храна?
Не, а на теб?
- Откакто дойде онзи лекар... - Онзи не е никакъв лекар.
- Чух да го наричат "полковник". - Досущ като всички военни е.
Толкова съм изморена.
Искам да се прибера у дома.
Кажи им, че не знаеш нищо.
Че не си видяла нищо.
Как ще казвам подобно нещо? Можеш ли да си представиш?
Те това искат да чуят.
Ако не го кажеш, никога няма да излезем оттук.
Но ние бяхме там, аз наистина ги видях.
Защо ще казвам обратното?
Лусия,
ако не кажеш онова, което те искат да чуят,
няма да ни оставят на мира.
Ти това ли искаш да направя? Но това е абсурдно.
Аз те подкрепям, каквото и да решиш.
- Отец Начито дойде да ме види. - Кога?
Снощи. В къща 15-16.
- Присъни ли ти се? - Не.
Просто дойде да ме види и си поговори с мен.
Каза, да пазя семейството си.
Да пазя теб и Хералдина.
Трябва да мисля за вас.
Тогава им кажи, че не знаеш нищо.
Кажи, че си излъгала, че изобщо не сме били там.
Нищо не видях.
Не сме били в Централноамериканския.
Видя ли? Не е толкова трудно.
Не е.
Нищо не видях.
Не сме оставали да спим в университета.
Не видях нищо.
Сигурен съм, че знаете за кого говоря.
Жена латино, тук е със съпруга си
и едно момиченце - дъщеря им. Детето ще да е на две годинки.
В последно време влизат и излизат, ескортирани от ФБР.
Простете, господине. Мога ли да ви помогна с нещо?
Не, благодаря.
- Говоря си с тази мила дама. - Само за гости на хотела е.
Тогава искам стая.
- Няма свободни стаи, всичко е заето. - Искам стая, ако обичате, Мери.
- Боя се, че нямаме свободни стаи. - Ще ви помоля да напуснете.
Жена е държана тук против волята й заедно със семейството й.
Няма с какво да го докажете.
Интересно, че сте тук тогава. И че не го отричате.
Мога да се обадя на адвоката ни, ако това искате.
Разбира се. Но ще ви помоля да си уговорите час за среща в офиса ни.
Знаете ли какво? И сам мога да я намеря.
- Лусия! - Господине...
Лусия Серна! Аз съм приятел на отец Бера от Ел Салвадор!
- Господине... Моля да напуснете. - Свалете си ръцете от мен!
Съжалявам. Извинявам се, господине.
Нападнахте федерален агент.
Напуснете веднага, и няма да подам оплакване.
Благодарете се на яката си.
Проклет негодник.
Кажете им, че утре ще им кажем онова, което искат да чуят.
Ще признаем, че сме лъгали в техен интерес.
И не бихме отказали храна.
Ще го направи.
Кой е?
Влезте!
Може ли?
Да, влезте, господине.
Ще кажем, че не сме били там.
Ще кажем, че не знаем нищо.
Сигурна ли сте, Лусия?
Много добре.
Благодаря ви.
Обръщам се към салвадорския народ като президент на републиката,
за да смекча болезнената несигурност, терзаеща нашата нация.
С тази цел искам да ви информирам за напредъка по случая с йезуитите,
който така остро се вряза в нашите съзнания.
Така наречените "очевидци" на убийството на свещениците,
се оказаха лъжесвидетели. Те сами признаха,
че не са нощували в университета през онази нощ.
Дали са фалшиви показния в ущърб на армията,
принудени от духовни служители, приближени до партизаните.
И сега ще имат възможността да разяснят всичко
пред своите съграждани и пред целя свят
в пресконференция от Маями насрочена за днес,
в която те лично ще дадат обяснения.
Отче, моля ви!
Вие продължавайте, ще ви настигна.
- Елате с мен. - Къде ще ходим?
- Трябва да тръгваме. - Да вървим.
Този разговор приключи!
Сега искам да говоря с някого, който няма нужда да говори с друг,
за да разреши тази ситуация на мига!
Почакайте.
- Лусия Серна? - Какво правите тук, г-н Типтън?
Страхотна пресконференция сте си спретнали, гледам.
Онези репортери ще си тръгнат с поразителна история, нали?
- И още как. - Какво искате?
Какво искам ли?
Прощавайте, така и не научих името ви.
Искам да ви попреча да продължавате да унижавате онези хора.
А може би искам да унижа вас. Само мъничко.
Или може просто да ги отведа тихо и кротко още сега, без врява.
Какво ще кажете?
- Лусия! Лусия! - Отче Бера!
Отче, питайте я дали иска да даде онази пресконференция.
Искате ли да дадете пресконференцията?
Не, отче, за искане - не искаме.
- Идват с нас. - Не мисля.
Елате, отче, ще ви запозная със...
Наистина ли смятате, че ще позволя да стъпите в залата
и да говорите с репортерите?
Достатъчно е да чакам отвън, знаете го.
А сега ме чуйте. Получихте си признанието.
Президентът Кристиани се обърна към нацията.
Тази пресконференция щеше да е черешката на тортата, ясно ми е.
Но ако планирате да рискувате да говорим с пресата,
бих си помислил два пъти.
Спечелихте войната, защо изпадате в дребнавости като тази битка?
- Разбрахме се. - Разбрахме се.
- Лека, Начо. - Лека нощ, Еляку.
- Хайде, до утре. - И аз вече ще си лягам.
Отваряйте!
- Отворете вратата! - Почакайте! Сега ще ви отворя!
- Престанете да вдигате толкова шум! - Отваряйте!
Вън, излизайте навън!
Отваряйте!
- Не! Не ни убивайте. - Млъквайте!
Хайде, бързо де!
Отваряйте вратата!
На земята!
- На земята! - Хайде, на земята!
На земята!
Отче наш, Който си на небесата, да се свети Твоето име,
да дойде Твоето царство.
Да бъде Твоята воля както на небето, така и на земята.
Насъщния ни хляб дай ни днес и прости нам дълговете ни,
както и ние прощаваме на длъжниците си.
И не ни въвеждай в изкушение, но ни избави от Лукавия.
Отче наш, Който си на небесата, да се свети Твоето име,
да дойде Твоето царство, да бъде Твоята воля,
както на небето, така и на земята. И прости нам дълговете ни,
както и ние прощаваме на длъжниците си.
И не ни въвеждай в изкушение, но ни избави от Лукавия.
Фронтът за национално освобождение
Свалете ги!
Фронтът за национално освобождение беше тук
- Авалос! - Да, сержант.
В колко часа ще действате?
- Моля? - Питам в колко часа ще действате!
Хайде, давайте!
Действайте, мамка му!
Къде е, по дяволите? Къде е той?
Нея не!
Братко. Елате, братко.
Не се страхувайте.
Братко.
Ефрейтор, вкарайте труповете в къщата!
Дори да трябва да ги влачите.
Ще ни оставят, да тръгваме.
Този филм не би бил възможен
без свидетелствата на Лусия, Хорхе и Хосе Мария Тохейра.
Лусия и семейството й
така и не успяват да се завърнат в Сан Салвадор
и в момента живеят в щата Калифорния (САЩ).
Отец Тохейра бе ректор на университета, а днес ръководи
Института по човешките права към Централноамериканския университет,
основан от Сегундо Монтес.
Отговорните за убийството на йезуитите още са на свобода,
с изключение на бившия полковник Иносенте Монтано,
осъден пред 2020 г. на 133 години затвор
от националния съд на Испания.
Превод АЛЕКСАНДРИНА ГЮНДОАН
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО