Існує багато історій про лицарство,
де героїчний лицар рятує діву в біді.
Це — не одна з них.
Он він.
Шикуйсь!
Уб'ємо звіра.
Заради слави!
Будьте напоготові.
У шеренгу!
Стоїмо!
КІЛЬКА СТОЛІТЬ ПО ТОМУ…
…У ДАЛЕКІЙ КРАЇНІ
Останнє, що я змогла знайти.
Ти відвезла гобелени в місто, як просив батько?
Сьогодні вранці.
Треба відвезти ще й хутро, і штори.
Тільки не штори!
Візерунок штор у твоїй кімнаті не найкращий.
Вони там не для краси.
Флоріє, наші люди замерзають.
І вмирають з голоду.
Хто йде так далеко на північ?
Елоді, чому вони йдуть звідси?
Тут для них нічого не лишилося, Флоріє.
Мені не вистачає. Будь ласка, я голодний.
За їжею ставайте в чергу!
По один бік.
Я вмираю з голоду.
Ну добре.
Відчепися! Це моє!
-Агов! Віддай мою їжу. -Не чіпай мене, старий!
З тебе досить!
Поділися цим з сестрою. Ось так.
-Ви бачили, хто це був? -Незнайомець, міледі.
Хай беруть стільки дров, скільки донесуть.
-Я простежу. -Ходімо, Флор.
-Проходьте. -Так.
-У чергу. -Віддай мені.
Спершу я хочу її побачити.
Батьку?
Ви, мабуть, Елоді.
Так.
Вона підійде.
Чекаємо на ваше рішення.
Дякую, ваша величносте.
Сюди, будь ласка.
Батьку, що відбувається?
Хто це?
Мачухо?
Кажіть, у чому річ?
Від королеви Ауреї.
Пропозиція.
Боже мій.
-Я домовився про твій шлюб. -Можна?
Він принц.
Принц?
Я знаю, що ти завжди мріяла подорожувати, як і твоя мати.
Їдь. Побачиш світ.
Цей чоловік має цілий флот кораблів, карети, повні золота.
Це не причина йти заміж.
Нам це потрібно.
Наші комори спорожніли.
До відлиги ми не доживемо.
Ти потрібна своєму народові.
Слухай.
Така наша доля.
Переходьте на лівий борт.
Лівий борт.
Елоді, що сталося?
Нічого.
Батько каже, природно побоюватися
знайомства з новим чоловіком і його сім'єю.
Вони — чужі люди.
Я ніколи й не чула про королівство Аурея, поки батько мене не здивував.
Обережно, канати.
Ви з глузду з'їхали? Що це ви обидві там робите?
Спускайтеся сюди.
Ходімо.
Такою ти хочеш бути під час знайомства з принцом?
Наляканою, холодною, як труп.
З носа тече.
Що я вам кажу всю дорогу?
Перше враження — найголовніше.
Нумо, піднімайте.
Ви подивіться.
У мене гарні новини, дівчата.
Капітан каже, що ми наближаємося до узбережжя Ауреї.
Чекати вже недовго.
Батьку.
Що воно таке?
На мить здалося… Здалося, що це…
Дракон.
Усе гаразд.
ДІВА ПРОТИ БІДИ
Нічого собі.
Яка краса.
Мілорди, міледі,
вітаємо в королівстві Аурея.
Королівська родина на молитві,
але нам сказали про ваше прибуття.
Тим часом ваші кімнати вже готові.
Прошу за мною.
Це сон?
Якщо так, можна я оселюся тут і ніколи не прокидатимуся?
Ці люди мають вважати, що ми їм рівня,
тому не можна відразу демонструвати свій захват.
Що скажеш, Еллі?
Схоже, я досить обмежено уявляла собі багатство.
Сподіваюся, вам тут сподобається, міледі.
Ванну набрали,
а вечерю принесли сюди.
На світанку я повернуся, щоб провести вас на зустріч
з його королівською високістю
Генріхом, принцом Ауреї.
Флоріє, припини до всього торкатися.
Щось не так?
Я лише сподіваюся, що він добрий.
-І начитаний. -Так.
Красень.
Залишмо Елоді на самоті.
Їй краще витратити цей час на звикання, як і нам.
І справді.
Ходімо.
Міледі.
Усі чекають.
Еллі?
Мені не спиться.
Досі не віриться, що відтепер ти житимеш тут.
Ми з тобою разом.
Я все думаю, що якби була жива мама,
я могла б просто поговорити з нею про все це.
Може, поговори з мачухою?
Вона хоче як краще, навіть якщо трохи…
Втомлює?
Усе буде добре. От побачиш.
Ти ж Елоді. Ти здатна на все.
У чому ваша найбільша сила?
Я завжди кажу правду, ваша величносте.
Дехто назвав би це слабкістю.
Чи слухаєте ви своє серце?
Гадаю, що так, ваша величносте.
І що воно говорить вам зараз?
Якщо чесно, воно занадто голосно калатає, нічого не чути, ваша величносте.
Підводьтеся, Елоді.
Я Генріх.
Радий нарешті познайомитися з вами, міледі.
Усі ми раді.
Мій син применшує нашу радість.
І якщо дозволите,
ваш батько применшував вашу красу.
Мій батько ніколи нічого не применшував, ваша величносте.
Бачу, наша гостя метка.
Хочете ви цього чи ні, ваша величносте.
А ти, мабуть, Флорія.
Схоже, навіть у суворому кліматі виростають найпрекрасніші квіти.
Мені подобається ваш замок.
Тобто я від нього в захваті.
Справді…
Ваша величносте.
Почувайся як удома, дитино.
Ми, старші, маємо вирішити кілька тривіальних питань, як-от щодо весілля.
Так…
У ваших листах ішлося про деякі деталі,
які ви хочете обговорити особисто.
-Ми з вами можемо поговорити наодинці. -Так.
Не будемо набридати нашій молоді.
У них є значно важливіше завдання.
Вони мають познайомитися одне з одним.
У вас є до мене якісь питання?
Питання на яку тему?
Тему можете обрати самі.
Що ви про мене думаєте?
Перепрошую?
Схоже, ви, м'яко кажучи, не зацікавлені, що є вашою прерогативою,
та хотілося б знати, чи справді я подобаюся людині, з якою
мене змушують одружитися.
Якщо моя поведінка вас образила, вибачте. Я ненавмисно.
Однак я не знав, що вас до чогось змушують.
Земля, звідки я родом, саме така, як говорила ваша мати.
Сувора й неродюча.
Цей союз врятує нас.
Я вже змирилася.
Моє щастя — це невисока ціна за майбутнє мого народу.
Щось не так?
Просто…
У листі, який ви надіслали перед приїздом, ви писали зовсім не так.
Не так. А як?
Значно…
пишніше.
Може, це тому, що більшу частину продиктувала моя мачуха,
а сестра придумала намалювати серце…
Серце.
Я думав, це щось на кшталт провінційного герба.
Ви справді це намалювали?
Чекайте. Це лабіринт, чи не так?
«Сподіваюся, ви пізнаєте моє серце».
Дуже кмітливо.
Я малювала такі для Флорії, коли вона була малою.
-Можна ще одне запитання? -Звісно.
За вами завжди ходять так близько?
Це вони ще тримаються подалі.
Це, мабуть, втомлює.
Власне, так.
Я бачила коней, яких лишили без нагляду в стайні.
Ви їздите верхи?
-Де ви навчилися так їздити? -Мати навчила.
Куди тепер?
Залежить від того, що ви хочете побачити.
Усе.
Прекрасно.
Що там сталося?
Кажи вже.
-Весілля ще в силі? -Так.
Ти домовився про суттєвий викуп за наречену?
Більше золота, ніж я міг собі уявити.
Тоді чому в тебе такий вигляд?
Ні, то пусте. Зі мною все добре.
Слухай, ти ж нічого не сказав, щоб осоромити нас?
Ні, не сказав.
Бо нашим сім'ям дуже важливо ладнати між собою.
Не тільки заради Елоді, але й заради нас.
Я ж кажу, нічого! Нічого не сталося.
Цієї ночі я щось побачила на вершині тієї гори.
Смолоскипи.
Ви це бачили?
Мені не спалося.
Це була древня церемонія.
Точніше, одна з трьох.
Вони дуже важливі для моєї родини.
Для всього нашого королівства. Вони…
Вони вшановують наших предків.
Саме тому моя мати обрала ці дати для нашого весілля.
Як тут гарно.
Так, мабуть.
Мені нема з чим порівнювати.
Можна вам у дечому зізнатися?
Так.
Моє найпалкіше бажання — побачити світ.
Справді поставити собі це за мету й побачити світ, розумієте?
Власне, так.
Це мрія всього мого життя.
Скільки себе пам'ятаю, я завжди мріяла досліджувати далекі землі.
Ті, про які можна лише читати.
Можливо, колись ми це зробимо.
Можливо.
А оранжеву — сюди.
Усе таке гарне, ваша величносте.
Що ж, я рада, що ви схвалюєте.
Дуже елегантно.
У вас бездоганний смак.
Усе таке вишукане.
Вибачте, ви щось хотіли?
Я просто подумала, що ми могли б познайомитися ближче,
оскільки от-от породичаємося.
Для вас це, мабуть, дуже радісна подія.
Ваш батько був канатником, чи не так?
Найкращим у місті.
І ось ви тут. Як високо ви злетіли.
Проте варто не забувати про своє місце.
І не надавати надмірного значення
тому, що зрештою є угодою, породженою необхідністю.
«Необхідністю»?
Ну, вашій родині потрібні гроші.
Моїй родині потрібна наречена.
А додаткових родичів ми не потребуємо.
Я бажаю всього найкращого Генріху та Елоїзі.
-Я просто… -Елоді.
Перепрошую?
Моя пасербиця. Її звуть Елоді.
Я так і сказала.
Гарного дня, леді Бейфорд.
Ідеально.
Тут усе ідеальне.
Мачухо.
Щось не так?
Елоді,
я знаю, ми не завжди були близькими,
але вислухай мене зараз.
Це весілля — помилка.
Що?
Я не розумію.
Я не довіряю цим людям.
Це важко пояснити, але материнське серце не обманеш.
Ще вчора ви були в захваті від королівства.
Флоріє.
Я помилялася.
Може, вони й монархи, але це не робить їх хорошими людьми.
Ну…
-А що думає батько? -Він відмовляється про це говорити.
А коли я кажу про те, що мене тривожить, він гримає на мене.
-Бо ви поводитеся нерезонно. -Досить, Флор.
Елоді, присягаюся, я хочу для тебе тільки добра.
Я не заважаю?
Ні.
Просто…
дівочі балачки.
Що ж, завтра важливий день, а цим дівчатам потрібен відпочинок.
Подумай про те, що я сказала. Ще є час.
Час для чого?
Сподіваюся, ти знаєш, що робиш.
Добраніч, мої янголята.
-Добраніч, батьку. -Добраніч, батьку.
Добраніч.
Ого.
Можете поцілувати наречену.
Представляю вам мого сина і новоспечену доньку Елоді, принцесу Ауреї.
До побачення, батьку.
Сподіваюся, я буду такою ж красунею, як ти сьогодні.
Удвічі красивішою.
-Я люблю тебе. -А я тебе.
Но! Пішли!
Куди ми їдемо?
Пам'ятаєш, я казав тобі про ті стародавні обряди на горі?
Так.
Ми віддамо шану моїм предкам.
Ласкаво просимо, принцесо.
Упродовж поколінь нашим завданням, нашим обов'язком було
захищати наш народ.
Ціна висока, але й винагорода теж.
Тож сьогодні
ти теж станеш у довгий ряд жінок, які допомогли збудувати це королівство.
Коли наші предки оселилися на цьому острові,
з'ясувалося, що вони — не єдині його мешканці.
Спочатку тут жила істота.
Остання у своєму роді.
Охоплена дикою жагою до крові,
ця звірина вийшла зі свого лігва й напала на село.
Тому король зібрав військо, щоб помститися за свій народ.
Але їхні обладунки не спинили монстра,
і всі воїни полягли в бою.
Усі, крім одного.
Королю чудовисько відвело значно гіршу долю.
Він мав віддати трьох улюблених дочок, щоб на острові можна було співіснувати.
Жорстокі тортури.
Він обожнював своїх дочок,
але його обов'язок перед підданими був сильнішим.
Так було укладено угоду.
Три принцеси загинули в череві звіра,
і постало королівство.
Саме цю жертву ми вшановуємо кожного покоління.
Це традиція, що сягає корінням у глибину століть.
Давай руку, дитино.
Спадок честі та обов'язку тепер твій, принцесо Елоді з Ауреї.
Хай поєднаються два наші родоводи і швидко зіллються в один.
Тепер вона — королівської крові.
Щоб гарантувати, що наше королівство процвітатиме вічно,
зроби свій внесок.
Кинь монету в прірву.
Церемонію завершено.
Можете повертатися.
Я маю нести тебе назад.
Я чудово дійду пішки, чесно.
Флорія була б у захваті від цієї частини.
Заплющ очі.
Я тебе тримаю.
Пробач.
Ні!
Допоможіть мені!
Рятуйте!
Є там хто-небудь?
Це не моє.
Я і є жертва.
Бідолашна.
Що з тобою сталося?
Дай мені силу, мамо.
Мамо?
Твоє ім'я, пташеня?
Назви своє ім'я.
Елоді.
Ел-о-ді.
Як цікаво.
Чого ти хочеш?
Я хочу того, що обіцяно.
Що мені винні.
Кожне покоління таких, як ти, має платити.
Таких, як я?
Тебе видає запах королівської сім'ї.
Він у тебе в крові.
А зараз те, що я люблю найбільше.
Тікай.
Я тебе скривдила?
Тепер ти затихла?
Розумна.
Попередня дуже швидко здалася.
Ні.
Мама хотіла, щоб ти билася.
Ні.
Він принц.
Вони мають познайомитися одне з одним.
Моє найпалкіше бажання — побачити світ.
Можливо, колись ми це зробимо.
Сукня врятувала.
Не бійся.
Я тебе не скривджу.
Я майже впіймала тебе, пташеня.
Тепер ти ховаєшся, як усі інші.
ТУТ БЕЗПЕЧНО ВОНА СЮДИ НЕ ДІСТАЄ
В
Це нічого не змінює.
Ця історія завжди закінчується однаково.
В.
Вікторія.
Беатріс.
Артеміда.
Женев'єв.
Фатіма.
Карлотта.
Скільки вас?
Хоч хтось вибрався?
Будь ласка, не треба.
Хто-небудь…
ВІКТОРІЯ
Це брехня.
Відчепіться.
Мені дуже шкода,
що я вас недооцінювала.
Мапа.
Де на ній я?
Дерево.
Вхідна печера.
Спускаємося до пташиної печери.
Через звивистий тунель…
доходимо до води.
Печера світлячків.
Продовжуємо йти вниз.
БЕЗПЕЧНО
Я тут.
Як мені вибратися?
Оце так?
Принцеса вибралася?
Розвилка трьох шляхів. Обрати середній.
Нота.
Кристали.
Далі.
І тоді… я вільна.
ЕЛОДІ
Середній шлях на розвилці.
Музика.
Кристали.
Ось воно.
Побажайте мені удачі.
В
Ти вибралася.
Ні!
Елоді.
Лети, пташеня.
Агов.
Гей!
Я тут! Допоможіть!
Рятуйте!
Агов!
Виходу немає, принцесо.
НЕБЕЗПЕЧНО
Ні для кого з вас.
Трьох забрали.
Трьох мусять віддати.
Елоді!
Що це таке?
Елоді!
Ідіть далі.
Я зробив те, за що ви заплатили, мілорде. Я почекаю нагорі.
Ти цього не зробиш.
Я найняв тебе, щоб ти привів нас до неї.
Без моєї доньки ніхто звідси не піде.
Елоді!
Спочатку тут жила істота.
Остання у своєму роді.
Це брехня.
Трьох забрали.
Убити мерзоту, поки мала.
Шикуйсь!
Прошу, пощади мене.
Вияви милосердя.
Я дам тобі все, що завгодно.
Смерті для тебе мало.
Ти пізнаєш мій біль.
Елоді!
Тихіше. Вона тебе чує.
Я ж вас попереджав. Занадто пізно. Звірина зачаїлася у своєму лігві.
-Вона, певно, забрала її туди, щоб з'їсти… -Лігво. Де воно?
Пане, ваша дочка пробула тут занадто довго.
Її майже точно вже вбили.
Елоді!
Мені сказали, що дехто хотів уполювати цього звіра.
Заради його крові.
Дурниці.
Чому ти тут?
Я прийшов по свою доньку.
Батьку.
Будь ласка.
Я благаю тебе.
Не мого милосердя тобі слід просити.
Поклич її.
Вона жива?
Елоді ще жива?
Я відчуваю її запах.
Вона ховається.
Спостерігає.
Поклич її.
Ні.
Поклич її.
Елоді.
Ти мене чуєш?
Я припустився жахливої помилки.
Пожертвував єдиною людиною, яку я люблю найбільше.
Продав твоє життя
заради блага мого народу.
Я думав, що зможу взяти те золото.
Що зможу з цим жити.
З моїм вибором.
Але я не можу.
Не можу.
Скажи їй підійти до тебе.
Останній шанс.
Елоді. Почуй мене.
Я — твій батько. Ти будеш мені коритися.
Я наказую тобі.
Не виходь!
Ні.
Ні!
Еллі.
Скористайся мотузками.
Твоя мачуха і Флорія
чекають на тебе на кораблі.
Прости мені.
Пішов!
Біжи.
Ця клята дівчина. Я знала, що від неї добра не жди.
-Куди ти йдеш? -Виправити це.
-Стійте. -Відійдіть.
Елоді.
Відчиняйте!
Геть з дороги!
Виходьте!
Схопити її.
Ви не можете!
-Ні! Вона ще дитина! -Ні!
Ви обіцяли нам доньку.
-Мачухо! -Ні!
Флоріє!
Елоді.
Мачухо.
-Елоді. -Мачухо.
Слава богу.
З вами все гаразд?
Якось перебуду.
Де Флорія?
Її потягли в печери замість тебе.
Я не давала їм забрати твою сестру.
Я мушу її врятувати.
Ні, піду я. Я її знайду.
Може, вже занадто пізно.
Ні.
Ні, я спробую встигнути.
Твій батько…
Їдь.
Будь ласка. Відпустіть мене!
Благаю, відпустіть мене.
Не робіть цього.
Мамо, досить! Вона ще мала.
Принц захищає своє королівство без вагань і нарікань.
Дай мені руку.
Я не можу цього зробити. Вона ще дитина.
Ти слабкий.
Ні! Будь ласка, не треба так зі мною!
Відчепіться від мене!
Відпустіть! Геть від мене!
Кидайте її.
Флоріє!
Я йду по тебе, Флор.
Мої маленькі…
Вам не дали жити.
Тому я не дам жити Елоді.
Твоя сестра прийде по тебе.
А ось і вона.
Привіт, Флоріє. Флоріє, ти мене чуєш?
Прокинься!
Треба поспішати.
Флоріє!
Еллі.
Елоді, ти жива.
Добре. Я витягну тебе звідси.
Нога болить. Я поранила її, коли впала.
У нас немає часу, Флор.
Ні. Ще ні.
І що тепер?
Ти маєш швидко сховатися.
А ти?
Я мушу сказати їй правду.
Ходімо.
Де ти ховаєшся?
Драконихо.
Це мене не вб'є,
але розлютить.
Добре.
Я теж розлючена.
Нам обом збрехали.
Мені сказали, що ти напала на їхнє село.
Що король прийшов, лише щоб захистити свій народ.
Він прийшов, хоча я нікого й пальцем не чіпала.
Я знаю, що вони зробили.
Знаю, що вони вбили твоїх дітей.
«Вони»? Ти!
Такі, як ти, твої кровні родичі.
Ні!
Мої доньки були останніми в моєму роду.
Тому я забиратиму їхніх дочок стільки, скільки житиму.
От тільки ти цього не робила. Ми — не їхні доньки.
Знову брешеш.
Еллі!
Тепер ти знатимеш, як боліло моїм донькам.
Я не з них!
Я відчуваю цей запах у твоїй крові.
Ел-о-ді.
Змирися зі своєю долею…
як я змирилася зі своєю.
Нам судилося померти на самоті.
Ні.
Зі мною ціла армія.
Кожна невинна жінка, життя якої тут вкрали.
Такі, як ти, ніколи не були невинними.
Тоді вперед.
Покажи мені свій вогонь.
Ну?
Чого ти чекаєш?
Спали мене.
Спали мене!
У моєї сестри теж таке було.
У всіх нас.
Вони змішують свою королівську кров з нашою.
Це і є кров, запах якої ти відчуваєш.
Вони обдурили тебе.
Ти вбивала ні в чому не винних дочок, як і вони.
Тоді поклади цьому край.
Ні.
Я більше не робитиму те, що мені кажуть.
Елоді.
Ти мусиш мені повірити. Я не спав ні хвилини, відколи…
Відколи спробував убити мою сестру?
У мене не було вибору.
Не смій пояснювати щось цій…
цій простолюдинці.
Вона буде третьою?
Принцесою номер три.
Вона остання, а тоді я зможу одружитися з ким…
Досить, Генріху.
Ти поняття не маєш, що ми пережили.
І нічого не знаєш про нашу історію.
Забирай свою сім'ю
і тікай.
Швидше. Ходімо.
Я пропоную вам усім останній шанс зробити те саме.
Ні?
Ти, нахабна тварюко.
Думаєш, тепер ми маємо тебе боятися?
Чому?
Бо тобі якимось чином вдалося втекти від драконихи?
Боятися треба не мене.
Вашій історії прийшов кінець.
Тікайте!
-Це дракониха! -Тікаймо!
Ні!
Хто-небудь, допоможіть мені з цією бочкою.
Уважніше, хлопці.
Ти, певно, жартуєш.
Аж ніяк.
Будемо керувати разом.
Запасів у нас вдосталь.
Вистачить пережити цю зиму і наступну.
Ох, Елоді.
Ви єдина людина, якій я довірю піклуватися про наших людей, мамо.
Можна я теж допомагатиму?
Флоріє.
Я без тебе, як без рук.
Мачухо. Мачухо, ідіть подивіться.
Нічого собі.
Куди, міледі?
Додому.