Він потрібен мені живий.
Інших — знищити.
Не висовуйся.
У нас проблема.
На нас напали.
Не висовуйся.
Пробач, пробач.
О, Боже.
Гей.
На нас напали. Вставай і не висовуйся.
Як це, бляха, сталося?
А я звідки знаю? Вони могли простежити за тобою.
Окей.
-Мо! -Пішли, пішли, пішли.
Пішли, пішли, пішли.
Пішли, пішли.
-Я пустий, бляха. Я пустий. -От лайно!
Лайно.
Сонце… Не стріляй. Не стріляй.
Кинь зброю! Кинь зброю!
Пішли!
Ворушіться!
Мені потрібна допомога.
Припиніть стрілянину! Він потрібен босу живий!
Давай, пішли. Пішли!
Третя дня й ні хвилиною пізніше.
Так, Жало. Добре, скоро буду.
Ми побудемо тут деякий час. Ніхто не смикається, доки Мо не скаже.
Пішли.
Тату, нам треба поговорити.
Не зараз, давай пізніше.
Пізніше — це коли? І чому твої очі стали там блакитними?
Востаннє я таке бачив з очима дядька Сая, а тепер і в тебе.
Ти знаєш щось таке, що ми не знаємо?
-Спершу дядько Сай помирає. -Алло.
А тепер це в тебе.
Що це таке?
Це Стінкампи.
Алло.
Я просто хотів тобі сказати, що я отримав твоє повідомлення.
Ніяких перерв, ніяких дзвінків дружині,
ніяких походів у туалет.
Ти маєш постійно стежити за ними. Щосекунди.
Зрозуміло?
Зрозуміло.
У нас тепер є секрети одне від одного?
Я що, не заслуговую знати, що задумав могутній Мо Масіре або де його схрон?
Думаю, що менше ти знаєш, то краще.
Не неси цю маячню.
Що це, в біса, таке, по-твоєму, га? Ти думаєш, це гра?
Це тобі не спортивні змагання чи якась інша хрінь,
що може полоскотати нерви.
На нас полюють. Мій брат — мертвий.
Моя дружина пропала, син думає, що я — чорт з рогами.
Ну, він має рацію, чи не так?
Ти трахаєш дружину брата й облаштовуєшся на його місці.
Історія повторюється.
У цій сім’ї нічого не змінилося відтоді, як ми були дітьми.
Переродження - це зовсім не те, що ти очікуєш.
Кажуть, перший раз має бути з тим, кого ти кохаєш.
У мене це сталося відразу після втечі з дому.
У мене не було вибору. Як не було вибору в перший раз.
Або це, або смерть.
Я вибрала життя.
Чорт забирай!
Зрештою я не змогла цього зробити, і хлопцеві це не сподобалося.
Я була сама. Усім було байдуже.
Я просто лежала там…
-Сука! Сука! -… і помирала.
Нікому не було до мене жодного діла.
Аж доки не прийшов він.
Усе гаразд, усе гаразд. Це я, дитино.
Усе гаразд. Усе гаразд.
Усе буде добре, дитино.
Я знаю, що вони зробили з тобою.
Вони покинули тебе.
Так, вони покинули тебе.
Вони покинули тебе.
У житті, дитино, є речі, які ми не можемо ані змінити,
ані контролювати.
Але предки, дитино моя, кажуть:
«Повернення втраченого — це частина шляху людини.»
Саме так.
Ми повернемо те, що належить нам.
Виспися, моя дівчинко.
Вони дуже пошкодують про те, що зробили.
Привіт. Привіт.
Усе гаразд?
Окей.
Що не так?
Я просто… Усе ще не в собі після того, що тут сталося.
Здається, ти щось задумав.
Нічого такого.
Після всього, через що ми пройшли, Тлотло,
ти все ще не можеш відкритися мені.
Ого.
Мімі, перестань.
Я думала, ми покінчили з цими випрошуваннями.
Покінчили, так.
Тлотло, ти бачив мене в найгірші часи,
але все одно не можеш відкритися мені. Я ж бачу, що щось не так.
Що ти робиш? Ти куди?
Ти ж знаєш, що не можеш піти.
Мені байдуже.
Гаразд. Мімі, зачекай.
Справа в моєму дядькові.
Дядько Саймон…
Думаю, я знаю, хто його вбив.
Війна між цими сім’ями має скінчитися.
Навіть після того, що вони хотіли перебити нас як собак?
За короткий час я втратив двох рідних людей.
Я не можу ще когось втратити.
Бос, вони можуть сприйняти це як слабкість. Тобто Саймон…
Я не Саймон, Леоне.
Я не Саймон!
Нам потрібно підчисти всі хвости,
щоб ніхто більше не полював на нас.
Буде зроблено.
Ця війна має закінчитися зараз.
У чому справа?
Ми знайшли Фумзі.
Це точно?
Давайте послухаємо.
Веди.
Говори.
Її відвезли на звалище, що на півдні Йоханнесбурга.
Звідки знаєш?
Розповідай!
Мій двоюрідний брат працює на сім’ю Баджо.
Копи! На дев’яту годину!
Могомоці Масіре, пробачте, що приїхав на вечірку без запрошення.
Здається, нас не представили.
Андре Ван Хеерден зі спеціальних операцій.
Чим можу допомогти?
Гадаю, ми можемо допомогти один одному.
Чомусь я сумніваюся.
Може, спершу вислухаєте мене?
Не впевнений, що я хочу це чути.
Якщо не хочете мене заарештувати…
Це стосується вашої дружини, містере Масіре.
Давайте пройдемося.
Трішки попліткуємо.
Ходімо.
Отже, ваша дружина зникла. Без вісти.
Без вісти?
Та годі, ви знаєте, про що я.
Боюся, не знаю.
Вам знайоме ім’я Аліко Баджо?
Я так і думав.
Про що мова?
Справа в тому, що ви знаєте, ким насправді є Фумзі. Спецагент Соня Темба.
Але ваші друзі не знають цього.
Якби знали, вас би тут не було, чи не так?
Зробіть для нас дещо, якщо хочете, щоб усе так і залишилося.
І що саме?
Ви знайдете свою дружину й заберете її додому.
А після цього будете цілковито співпрацювати з поліцією.
Цілковито співпрацювати?
Річ у тім, що ми хочемо завершити цю довбану виставу.
Чому б тобі не піти й не трахнути себе?
Це тебе трахають, у всі дірки.
Це не переговори, Масіре.
А якщо я відмовлюся?
Якщо відмовишся. Давай поміркуємо.
Завтра в усіх газетах буде таке:
«Король Йоханнесбурга одружився зі спецагентом Сонею Темба,
і зараз вони співпрацюють з поліцією.»
Що буде з твоєю репутацією, га?
Отож бо й воно. У тебе є 24 години…
Король.
Коли побачиш дружину, передай їй привіт.
Треба організувати барбекю, коли все це лайно закінчиться.
Привіт.
Ні, я просто… Займаюся особистими справами.
Ага.
Гаразд, я буду там через годину.
Окей.
Окей. Бувай.
Окей, Вікторе.
Тату?
Уже їду.
Трясця.
Бляха!
Ти впевнений, що ми маємо тут бути?
Сім’ю Масіре хочуть убити.
Я нізащо не залишуся тут з ними.
Я знаю, але ти ж сам казав, що це небезпечно.
Я готовий ризикнути, Мімі.
-Я захищу тебе, гаразд? -А…
Гаразд? Так?
Ходімо, пішли.
Наскільки я можу судити, з дитиною все гаразд.
-Дякую, лікарю. -Прошу.
Хороші новини, правда?
Дуже хороші.
Слухай, якщо ти не хочеш цього робити, то…
Ні-ні-ні, я хочу.
Я ще ніколи не був настільки впевнений.
Я хочу цього.
Я хочу тебе.
Я кохаю тебе.
Я теж тебе кохаю.
Бляха!
Бляха.
-Це що… -Леон.
Піди погуляй.
Навіть, бляха, не думай.
Цей чоловік прийняв мене. Він не був зобов’язаний цього робити,
але він зробив це.
Він врятував мені життя.
Я постійно себе запитувала.
Чому я?
Я бачу, тобі вже краще.
Не стій над душею. Краще допоможи мені.
Прибери це сміття.
Ні, моя маленька. Ти працюєш так, наче твої пальці — з вати.
Берися міцніше.
Ти знаєш, хто я?
Бачу, що не знаєш.
Давай двієчку.
Якщо ти хочеш стати жінкою, якою хочеш бути, ти маєш бути сильною.
Давай двієчку.
Ти маєш постояти за себе. Чуєш мене?
Ніхто не прийде тобі на допомогу!
Ні я, ні твої друзі, ні навіть сім’я Масіре!
Вони залишили тебе помирати. Позбавили тебе всього!
Сім'я Масіре теж тебе покинула напризволяще.
Чого ти прагнеш?
-Чого ти прагнеш? -Помсти!
-Для чого? -Щоб повернути те, що належить мені!
Двійку і пригнутися!
Четвірку і пригнутися!
Ногою!
Ось так.
Лайно. Здається, тут нікого немає.
ВІТАЄМО. У ПАРКУ РОЗВАГ РОЗПИВАТИ АЛКОГОЛЬ ЗАБОРОНЕНО.
Довгенько, бляха, тебе довелося чекати.
Удача приходить до терплячих, брате.
На коліна.
Вона, трясця її матері, почала ставити забагато питань.
Чоловіче.
Скільки ще разів я маю тебе попросити не псувати все довкола?
У твоєму віці ти мав би вже й сам про це пам’ятати.
Де вона?
Привіт, Соня.
Я сумувала без тебе.
Мабуть, вони знали, що ми прийдемо.
-Алло? -Містер Могомоці.
Переклад субтитрів: Yana Anufriyeva