‎UN SERIAL NETFLIX
‎Trebuie să ne întoarcem.
‎- Mai sunt două fete pe insulă. ‎- Nu.
‎- Nu putem întârzia. ‎- Nu le putem abandona.
‎Am planificat încă un drum. ‎E personal de-al nostru acolo.
‎Vor fi pe mâini bune.
‎Fran!
‎Eva!
‎Tot ce mâncăm e cultivat aici
‎și e sustenabil, normal.
‎În Eden, suntem total autonomi.
‎Problemele unuia sunt ale tuturor, nu?
‎Ne strângem și găsim o soluție.
‎Ca un stup.
‎Ca albinele lucrătoare.
‎- Cam așa ceva. ‎- Câți locuitori sunt?
‎- Cincizeci și trei. ‎- Deocamdată. Încet, creștem.
‎Veniți cu noi?
‎Pe aici.
‎Inspirați, fraților.
‎După cum vedeți, muncim din greu ‎pentru un trai confortabil.
‎Confortabil? În asemenea case?
‎Sunt modulare.
‎Le-am proiectat ca să optimizăm la maximum ‎resursele insulei.
‎- „Noi”? Nu fi modest. ‎- Ce?
‎El a proiectat tot.
‎- Ce tare! ‎- Păi…
‎- Tare! ‎- Ne place să avem grijă de ai noștri.
‎Vă invităm să deveniți membri pe viață ‎ai fundației noastre.
‎- Dacă doriți. ‎- Nu, mulțumesc.
‎Aș sta aici doar câteva zile.
‎Cu cât îi plătiți?
‎Nu-i plătim.
‎Deloc?
‎Pe aici. Să mergem.
‎Nu e o afacere.
‎Oamenii vin aici de bunăvoie.
‎Nu obligăm pe nimeni.
‎Toți își aduc contribuția. ‎Așa funcționează comunitatea noastră.
‎Prin pură generozitate.
‎Eva.
‎Eva, nu!
‎Eva!
‎Să văd dacă am înțeles bine.
‎Ce legătură are asta ‎cu petrecerea de aseară?
‎- Ne trebuie o sursă de venit. ‎- Băutura.
‎Da. E din ingrediente 100% naturale.
‎O vom lansa în câteva săptămâni.
‎Veți apărea în reclamă.
‎Vă veți arăta și greșelile?
‎E în regulă ‎să abandonați cinci oameni aici?
‎Nu e ușor să dai o petrecere ‎într-un asemenea rai.
‎- Știi? ‎- Nu mă interesează.
‎Să-mi trag una, frate!
‎Acesta e apartamentul nostru.
‎Doar noi am rămas în urmă?
‎- De ce? ‎- Caută o fată.
‎Se pare că doar voi ați rămas.
‎Mâine vei fi uitat deja de asta.
‎Mâine?
‎Glumiți, nu?
‎Stai liniștit. Avem loc destul.
‎Vă puteți relaxa și bucura de peisaj.
‎Vă anunțăm noi când ajunge barca.
‎Trebuie să ne păstrăm brățările?
‎Da. Așa, toți vor ști ‎că sunteți oaspeții de onoare.
‎În regulă.
‎Ulises, condu-i la modulele lor.
‎Veniți cu mine.
‎- Aș putea să vă reclam. ‎- Aldo, las-o baltă.
‎- Ești enervant. ‎- Hai.
‎Calmează-te.
‎Scuze.
‎Înveselește-te. Uite ce frumos e aici!
‎S-a rezolvat.
‎Bună!
‎Bună dimineața!
‎Ce citești?
‎Pot să văd?
‎Nu.
‎Mă bucur de cunoștință.
‎Doamne, cât e ceasul!
‎Bună, scumpo!
‎Bună!
‎Bună dimineața și ție.
‎Ce obosit sunt!
‎- Mor de foame. ‎- Zoa nu e aici.
‎- Văd. ‎- Lipsește de vineri.
‎Probabil a dormit la Judith.
‎Mai avem ouă?
‎Auzi…
‎ai vorbit cu mama?
‎- Nu. De ce? ‎- S-a externat din clinică.
‎Voia să treacă pe aici.
‎Nu.
‎Scuze. Știi regulile.
‎- De ce nu? Acum e bine. ‎- La fel ca în ultimele 20 de dăți.
‎Eu am grijă de voi două. ‎Am mai discutat asta.
‎Hai să nu vorbim de față cu…
‎Ce se petrece?
‎Nu vrea să vorbim despre soția lui.
‎Am crezut că ai spus „fosta soție”.
‎Divorțăm în curând. E complicat!
‎Mersi.
‎Cât e ceasul?
‎Iar am zbor diseară. Te descurci singură?
‎Da, ca întotdeauna.
‎Așa te vreau!
‎Scumpo!
‎Deci, mâine nu ești acasă?
‎Iubito, hai să ieșim!
‎Ce zici de o paella ca la mama ei? ‎Fac cinste.
‎A VENIT TATA
‎CU ALTĂ IUBITĂ
‎CE FACI, NU VII ȘI TU?
‎ZOA, UNDE NAIBA EȘTI?
‎Dormim aici?
‎- Nu știu. Cizmele astea mă omoară. ‎- Logic.
‎Aș dormi și pe jos.
‎Sper să aibă paturi ca lumea.
‎Aldo, modulul 11.
‎Ibón, modulul 12.
‎- Mergem? ‎- Am o întrebare.
‎Nu dormim împreună?
‎Nu. Vi s-au repartizat paturile libere.
‎África…
‎modulul șase.
‎Zoa, modulul opt.
‎Charly, modulul șapte.
‎- Odihniți-vă. ‎- Mulțam.
‎Deci, suntem vecini.
‎Salut!
‎Ce tare! Asta e pentru mine?
‎„Eden. Bine ai venit.
‎Din partea fundației Eden.”
‎- Vrei? ‎- Nu. Ia tu tot.
‎Bună!
‎Ești tipa sonată de aseară.
‎Ai încercat să sari de pe stâncă.
‎- Ce mai faci? ‎- Bine.
‎O experiență nașpa?
‎- Sau așa ești de obicei? ‎- Nu.
‎- Mersi mult. ‎- Cu plăcere. Nu mi-ai spus cum te cheamă.
‎- Zoa. ‎- Zoa.
‎Nicolás. De fapt, Nico.
‎N-avem prea multă intimitate aici. ‎Dar, în timp, te obișnuiești.
‎- Ăsta e patul tău. ‎- Credeam că e al ei.
‎Nu, Claudia are patul ei.
‎Nu-ți saluți noua colegă, Clau?
‎Salut!
‎Claudia nu se împrietenește ușor. ‎Dar, în timp, o s-o placi.
‎E incredibil că au plecat fără noi.
‎Da. E nașpa.
‎Măcar ne-ați găsit pe noi.
‎Dă-mi o sticlă.
‎Nu vezi că am brățara?
‎- Dă-mi o sticlă! ‎- Ce e?
‎Ce dracu' are? Nu vrea să-mi dea o sticlă.
‎Ce tare!
‎„Din partea fundației Eden.”
‎Să moară mă-sa!
‎Sfinte Sisoe!
‎Odihnește-te.
‎Mâine vei gândi mai limpede.
‎Cine e șeful aici?
‎Care e reprezentantul lucrătorilor?
‎- Cum adică? ‎- Șefii voștri mă ignoră.
‎- Unde se fac reclamațiile? ‎- Nu-s șefii mei.
‎Bine. Regina stupului sau ce-o fi.
‎De obicei, vorbim cu Ulises.
‎Dar e târziu. Așteaptă până mâine.
‎Aș pleca înot chiar acum.
‎Nu mai sunt și alte bărci?
‎În locul tău, n-aș mai pune întrebări.
‎Eu o să întreb orice am chef.
‎Bine, atunci. N-ai decât.
‎Doare! Băga-mi-aș!
‎Scuze. Așa e cel mai rapid.
‎N-a durut. Doar m-a luat prin surprindere.
‎Sigur. Te credem.
‎- Boule! ‎- E rândul tău.
‎Nici vorbă.
‎Orice aduceți din afară ne poate afecta.
‎- E obligatoriu. ‎- Sunt sănătos.
‎- Saúl, e în regulă. ‎- Arătați ciudat.
‎- Arătăm penibil, nu? ‎- Cam așa.
‎- Unii dintre voi mai au alcool în sânge. ‎- Nu mă mir.
‎Puneți asta pe voi.
‎Totul e bine.
‎- E bine. ‎- Am trecut testul?
‎- Felicitări! ‎- Ajunge atâtea uniforme!
‎Trebuie s-o porți, ‎dacă vrei să umbli pe aici.
‎- Deja purtăm brățările. ‎- Ce se aude de barcă?
‎- E în port. ‎- Și?
‎Nu se poate întoarce. Marea e agitată.
‎Și când va ajunge?
‎Cum aflăm, vă spunem.
‎- Ce nașpa! ‎- Să mergem.
‎Ia uite. Acum facem parte din familie.
‎Pune-o, Aldo. ‎Îți scoate ochii în evidență.
‎Haide, glumețule. Mișcă-te.
‎Mersi, Saúl.
‎Cu plăcere.
‎Minunat!
‎N-o să meargă.
‎Pe cine vrei să suni?
‎Voiam să intru pe rețelele de socializare.
‎Ți-au luat telefonul ‎înainte să urci pe barcă.
‎- Cum ai reușit să-l strecori aici? ‎- În buzunar.
‎În cizme. Dă-l încoace.
‎E incredibil că nu ne lăsați cu ele!
‎Vezi bine că nu există semnal.
‎Oricum, nu-ți face griji. ‎Poți trăi și fără el.
‎Ba nu pot.
‎Am intrat într-un sevraj groaznic.
‎Ai o țigară?
‎În Eden nu se fumează.
‎- De ce nu? ‎- Mai ales tu.
‎Plămânii tăi nu arată prea grozav.
‎Mă crezi proastă?
‎Nu, dar cred că trebuie ‎să ne îngrijim corpul.
‎E casa noastră.
‎Trebuie să ne eliminăm fricile, ‎să ne bucurăm de locul unde suntem.
‎Asta facem în Eden. Trăim în prezent.
‎Mersi de predică, ‎dar am fost deja la școala catolică.
‎Uite ce e.
‎„Împreună în paradis.”
‎Primul lucru pe care mi l-a zis Astrid ‎când am ajuns aici.
‎- Ăsta ce e? ‎- Pe ăsta l-am făcut mult mai târziu.
‎Eu am un tatuaj cu simbolul dolarului.
‎Nu-ți spun unde.
‎Bine.
‎Fundația asta are ‎un stil vestimentar cam aiurea, nu?
‎Ce fundație? Pare o sectă. ‎Ne-au luat telefoanele, ne-au închis,
‎și afară suntem urmăriți de drone.
‎Ce pun la cale?
‎Sfinte Sisoe!
‎Sincer, nu mă grăbesc să plec de aici.
‎Ne vedem mai târziu!
‎E o mare figură, nu?
‎Dacă întârzii la întâlnirea cu clientul,
‎o să le fac belele mari.
‎Ce câștigă ținându-ne aici?
‎Duceți-le la laboratorul lui Saúl.
‎Scuză-mă.
‎Salut!
‎Ce mai faci? E frumos aici, nu?
‎Pot să-ți țin de urât?
‎Bine.
‎Cum te cheamă?
‎Ești bine? Văd că plângi.
‎Ce e?
‎- Îți place să te uiți? ‎- Vreau să vorbim.
‎Erai cu Judith la petrecere.
‎E ciudat că a plecat fără să-mi spună.
‎- Ai văzut-o urcându-se în barcă? ‎- Nu știu nicio Judith.
‎Te-ai combinat cu ea.
‎Mă confunzi.
‎Tu erai. Sunt sigură.
‎Iar eu îți spun că mă confunzi, da?
‎Erik Satie.
‎Unii spun că e o piesă tristă, ‎dar mie nu mi se pare așa.
‎E melancolică. Tristețea e ceva negativ.
‎Melancolia te leagă de ceva ce ai pierdut, ‎dar amintirea
‎te face fericit.
‎În portugheză se numește „saudade”.
‎Cânți foarte bine.
‎Nu la fel de bine ca tine.
‎De unde știi cum cânt?
‎E rândul tău.
‎Ultima oară când am cântat am fost bătut.
‎Nimeni n-o să te bată aici.
‎Nu, nu pot.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Tata.
‎Ibón,
‎lasă-ne să te ajutăm.
‎Lasă-mă să te ajut.
‎Cum te cheamă?
‎Alma.
‎Perimetru încălcat. ‎Sectorul patru, nord-vest.
‎Unde te duceai?
‎Nu știu.
‎Să mă familiarizez cu zona.
‎E cam periculos să conduci ‎pe un drum pe care nu-l știi, nu?
‎Poate rămâi împotmolit în nisip ‎și vei fi de negăsit.
‎Sau cazi de pe o stâncă.
‎Sau poți ruga pe cineva ‎să-ți arate insula fără să furi ceva.
‎Cum de m-ați găsit?
‎Bună!
‎- În sfârșit, te-am găsit. ‎- Bună!
‎Cum îl cheamă pe tipul ăla înalt și blond, ‎cu alură de nordic?
‎- Orson? ‎- L-am întrebat ceva și s-a purtat ciudat.
‎- Ce l-ai întrebat? ‎- Nimic.
‎Vreau să mă întorc.
‎Te așteaptă vreun iubit?
‎Vreo iubită?
‎- Nici, nici. ‎- Nimic nu-mi iese azi.
‎Nici mie.
‎Gabi, sora mea mai mică.
‎Sunt singur la părinți.
‎Se spune ‎că asemenea copii ajung cam ciudați.
‎- Nu-mi pari ciudat. ‎- Dar cum îți par?
‎Șmecher.
‎Salut!
‎Veverița?
‎- Da? ‎- Din partea lui Zoa.
‎E deja plătit.
‎La revedere!
‎Eva, mulțumesc pentru loialitate ‎și vigilență.
‎Felicitări.
‎Mulțumesc, Astrid.
‎Aveți privilegiul ‎de a decide cine va fi evaluat azi.
‎Ea.
‎Eu?
‎Sunt doar în trecere. Nu…
‎Nu contează. ‎O să vezi, e o experiență unică.
‎- Serios? ‎- Da. Haide.
‎Salut, Zoa!
‎- Salut! ‎- Vrem să te cunoaștem mai bine.
‎Nu sunt prea interesantă… Chiar nu…
‎Cred că ești cu totul specială.
‎Intuiția mea e infailibilă. Nu mă crezi?
‎Știai că atomii din jurul nostru cunosc ‎adevărul despre noi
‎înainte de a-l ști noi înșine?
‎- Ce faci? Te uiți la Zoa? ‎- Da.
‎Nu știu.
‎Ce crezi despre ea?
‎Ne poți spune orice te frământă.
‎Vreau s-o mai observ.
‎Trebuie să plec acasă.
‎Știu că e furtună ‎și bărcile ajung mai greu aici, dar…
‎- Nu te simți bine aici? ‎- Ba da.
‎- Prietena mea Judith… ‎- Îți faci griji pentru ea.
‎Da.
‎- O știi de mult? ‎- Din copilărie.
‎Eden te-a invitat pe tine, ‎dar tu ai decis s-o inviți pe ea.
‎- Știam că n-am voie. ‎- Stai liniștită.
‎Ai avut cele mai bune intenții, nu?
‎A greși e omenește.
‎În orice caz, te iertăm.
‎Spune-ne despre tine. Cine ești?
‎Am 19 ani ‎și sunt studentă în anul doi la Biologie.
‎Locuiesc cu sora mea ‎care azi împlinește 16 ani.
‎Tata călătorește mult, așa că trebuie ‎să ne descurcăm singure.
‎Și mama voastră?
‎E mereu plecată.
‎Părinții mei s-au despărțit ‎când eu aveam 12 ani.
‎O mamă nu-și poate părăsi fiicele așa.
‎Noi, mamele, stăm cu copiii.
‎Ai copii?
‎Ce e cu mama ta?
‎Mama mea a fost…
‎În fine, este dependentă de heroină.
‎Și ce simți despre asta?
‎Mi-e milă mai ales de sora mea.
‎Ori de câte ori mama se externează…
‎sora mea se bucură enorm,
‎iar eu îi spun
‎„Veverițo, nu-ți face speranțe. ‎O să recidiveze.”
‎Veverița.
‎LA MULȚI ANI SURIOAREI MELE PREFERATE, ‎VEVERIȚA
‎Veverițo, am nevoie de puțină singurătate.
‎Respectă-mi decizia și nu mă căuta. ‎Sunt bine.
‎Te iubesc. La mulți ani! Zoa.”
‎APELARE
‎Abonatul nu poate fi contactat.
‎Vă rugăm reveniți ‎sau trimiteți un mesaj la…
‎Te-ai gândit vreodată ‎că părinții voștri poate nu vă merită?
‎Nu știu. Mama e bolnavă.
‎Dacă vă face să suferiți atât…
‎atunci nu vă iubește.
‎Din ce am auzit, din ce spui tu,
‎se pare că mama voastră nu vă iubește.
‎Regret să-ți spun asta, ‎dar nu te amăgi singură.
‎Repetă după mine.
‎„Mama nu mă iubește.”
‎Spune-o.
‎„Mama nu mă iubește.”
‎„Mama nu mă iubește. Mă desconsideră.”
‎„Mama nu mă iubește.
‎- Mă desconsideră.” ‎- Mai tare.
‎„Mama nu mă iubește. Mă desconsideră.”
‎Ei abia te aud, Zoa.
‎„Mama nu mă iubește. Mă desconsideră.”
‎Mai tare.
‎„Mama nu mă iubește. Mă desconsideră.”
‎Când pleci de pe insula asta,
‎nu uita că vei întâlni oameni dispuși ‎să-ți dea toată iubirea lor…
‎deoarece știu cât de specială ești.
‎Subtitrarea: Brândușa Popa