SERIÁL NETFLIX
Nováčci!
Pojďte sem, prosím.
Skvělá zpráva. Počasí se zlepšilo
a řekli mi, že vaše loď vyplouvá.
- Paráda! - Konečně.
Měla by připlout na ostrov zítra v poledne.
To se musí oslavit.
- Super. - Užijte si to.
- Co budeme dělat? - Musím si zavolat.
Moje sekretářka mi musí změnit rozvrh.
Vždyť víš, že tu není signál.
A jak víš o té lodi?
Máme jiné způsoby komunikace.
Asi si myslíte, že jsme banda idiotů.
Uklidni se, ano? Dobře?
Víc než to. Naprostej relax.
Zatímco čekáte, můžete se k nám přidat.
- Bude se vám to líbit. - No jasně.
Moc děkujeme. To je od vás milé.
- Haló? - Mami, volala ti Zoa?
Víš, že mi nikdy nevolá. Co se děje?
Už několik dní se nikomu neozvala.
Poslala mi zprávu, že se chce najít,
že ji nemáme hledat a že je v pořádku.
Pohádaly jste se?
Jo, ale nic neobvyklého.
Co na to tvůj otec?
Je na služebce.
Na jak dlouho tentokrát?
Já nevím. Dva týdny nebo tak.
Budeš doma dva týdny sama?
Víš, co mě děsí nejvíc?
Co?
Zoa mi objednala dort k narozeninám a neoslavila je se mnou.
Gabi, promiň. Já na tvé narozeniny nezapomněla.
- Ale měla jsem tolik práce… - To nic, mami.
Neboj se. Já tvou sestru najdu, dobře?
- Opravdu? - Jo. Postarám se o to.
- Děkuju. - Jasně. Tak jo. Miluju tě.
Ahoj.
Na co myslíš?
Jak budu v háji, až přijdu domů.
Ještě bydlíš u vašich, co?
Já odešel, když mi bylo 15.
K čertu s rodinou.
Tyhle jsem tu ještě neviděl.
Možná přijeli na lodi.
Je ti to jedno, co, Chopine?
Nejmenuji se Chopin.
Neznáš mě.
Jen vím, že jsem jediný, kdo se těm lidem postaví.
- Zítra odjíždíme. - Jsi tak naivní…
Ještě jednou mi řekni Chopin a dostaneš.
Co máš za problém? Co to sakra je?
Dělej si, co chceš, ale já z tohohle ostrova padám.
- To je paráda. - Chceš se projet?
Jasně.
Prosím.
To je fakt hustý.
- V pohodě? - Jo.
Určitě?
Nevím, co dělám.
V klidu. Dneska je tvé poprvé.
Hej, jsou na ostrově děti?
- Děti? Ne. Proč? - Včera jsem jedno viděla.
Bylo mu 11 nebo 12.
- Kde jsi ho viděla? - V táboře.
To není možné.
Asi jsi byla unavená, nebo rozhozená.
- Stává se to. - To je jedno. Vím, co jsem viděla.
Haló?
Zoo?
Jak ses sem dostala?
Mami, říkala jsem ti, ať ty klíče vyhodíš. Táta nechce, abys je měla.
Nechci slyšet o tátovi.
Má přítelkyni?
- Jak to mám vědět? - Kolik je jí let? Čtrnáct.
Pro tebe, broučku. Opožděně všechno nejlepší.
Dva týdny pro sebe.
Postarám se o tebe a ty se postaráš o mě.
Co ty na to?
Neboj. Tvůj táta nezjistí, že jsem tu byla.
Ozvala se už Zoa?
Neřešilas to ty?
Jo. Zavolala jsem kamarádovi od policie. Řekl, ať se nebojíme.
- Vrátí se. - To je všechno?
Není to poprvé, co Zoa v pátek odešla a vrátila se ve středu.
Mami, i rodiče Judith se bojí, mluvila jsem s nimi.
- Ani ona se nevrátila. - No vidíš.
Jsou spolu.
Myslíš, že spolu chodí?
- Nebuď hloupá. - Gabi, neřeš to.
Já v jejím věku taky občas zmizela.
Usmažíme si kuřecí prsa. Dobře?
Můžeš mě kurva jednou poslouchat? Nebo tady mám starosti jenom já?
Hele, takhle se mnou nemluv. Uklidni se.
Mám ti dát hned na začátku zaracha?
Už chápu Zou.
Taky bych utekla.
Co ti řekla?
Co mi kdo řekl?
Eden.
Ostrov.
- Co? - Mluvící ostrov?
Jistě, mluvení je…
Poslouchej.
Neslyšíš to?
Něco nám říká. Poslouchej.
Asi jsem hluchá.
Říká, že se jí moc líbíš.
A že jsi jedna z jejích nejoblíbenějších dcer.
Taky říká, že se o Gabi nemusíš bát. Je v pořádku a čeká na tebe.
Tohle ti nemohla říct.
Matka příroda ví všechno. Studuje nás, synchronizuje naše rytmy.
Naše srdce bijí společně.
Podívej.
Cítíš to?
Bum, bum.
Cítíš to?
Tak jo.
Živočišný průmysl vypouští tolik skleníkových
plynů jako celá doprava.
Masný průmysl nejen urychluje změnu klimatu,
ale nadměrná konzumace masa má vážné zdravotní následky.
Znečištění mořských řas má i vážné dopady na zdraví…
Co jsi dnes ráno dělal?
Vyčistil jsem koně. Byli tak špinaví.
Je to dýně se zázvorem.
Všechno z naší zahrady.
Nechutný. Panebože!
Tady nejíme maso.
Ani burgery?
Jíme hamburgery. Ale z quinoy.
- Quinou jsem nezkoušel. - Jíš ji teď.
Sakra. Není to špatný.
Ne, dík. Kdo ví, co do toho dali?
To je to nejlepší, co jsem kdy měla.
Hej. Šéfka se na tebe dívá.
Invaze toxických řas je nezastavitelná
a má zničující účinky na lidstvo.
A pokud ji nezastavíme,
bude plavání na našich pobřežích trvale zakázáno.
Řídila jsem se všemi protokoly a varovala svého nadřízeného.
Produkovali jsme mnohem víc CO2, než bylo povoleno.
Nic neudělal.
Mluvila jsem s vedoucím oddělení a pak s vedoucími továrny.
Uběhly měsíce a nic se nezměnilo.
Zveřejnila jsem tři nebo čtyři tweety, abych si ulevila.
A co se stalo?
Viděli ty tweety
a vyhodili mě.
Vidíš?
Nezáleží jim na tobě.
Jste pro ně jen pěšáci.
Pěšáci bez tváře a hlasu.
Umřou s tlustými peněženkami
a vy zdědíte planetu zničenou jejich chamtivostí.
Udělali ti laskavost, Bel.
„Když se pták nepokusí létat, nikdy se nedozví, že žije v kleci.“
A to jen díky tobě, Astrid.
Děkuji, že ses podělila.
Ještě jedna věc, lidi.
Jak už někteří víte,
tohle je poslední noc, kterou s námi naši hosté stráví.
Pojďte sem. Nestyďte se.
Strávili jsme spolu jen pár dní, ale jako bychom vás znali odjakživa.
Přejeme vám jen to nejlepší a doufáme, že se nevidíme naposledy.
Tak jo.
Nebuďme sentimentální.
Uspořádáme oslavu. Znáte nás.
Bude při západu slunce.
Nelíbí se ti to.
Co se stalo s pokojem tvé sestry?
- Nic. - Vypadá to, že tam vybuchla bomba.
Neboj. Uklidím to pak.
Máš něco k večeři? Jdu do města.
A nebuď tak smutná. Jsi tak hezká, když se usmíváš.
- S kým jdeš? - S kamarády. Neznáš je.
Vzala jsem tvé sestře pár eur. Snad jí to nevadí.
Pamatuješ naše pravidlo?
Neříkej ahoj rozčilená.
Nečekej na mě.
- Ibóne, vypadáš skvěle. - Vážně?
Není to moc?
Ne. Moc ti to sluší.
Jo?
Požádala jsem je, aby ti ho přinesli.
Almo, říkal jsem ti, že nemůžu hrát.
Ale všichni by tě rádi slyšeli.
Já nemůžu.
Vím, že můžeš.
Ahoj, lidi.
- Všechno v pořádku? - Ahoj, Astrid.
- Ahoj. - Promiň, ale dnes nebudu moct hrát.
- Alma nám řekla, že hraješ dobře. - Ani náhodou. Dlouho jsem nehrál.
- Je to jako jízda na kole. - Moc rádi bychom tě slyšeli.
- Co jako dárek na rozloučenou? - No tak.
- Bravo! - Výborně!
Bravo!
Sexy!
Ne!
Zničilas mi náladu, holka.
- To byla tvoje nálada? - No, zahříval jsem se, ale…
Zahraj nějakou latinu a já tě dostanu do kolen.
Možná později.
Hele, taky se mi to líbí. Opravdu.
Jak se jmenuješ?
Mayka.
- Myslím tvoje rodné jméno. - Jsem Mayka od narození.
Promiň.
Promiň. Podělal jsem to.
Můžeme začít znovu?
Ahoj. Jsem Charly. Těší mě.
- Já vím, kdo jsi. - Vážně?
Ty jsi mě sledovala, co?
Nejen tebe. Všechno.
To je nějaká náboženská metafora, kterou nechápu?
Hádej znovu.
Ten dron? Ty ovládáš ten dron?
Sakra, holka…
Nejsem fotogenický.
Jsem lepší zblízka a osobně.
Jsi až moc blízko.
Promiň.
Upřímně, nikdy jsem nepotkal někoho jako jsi ty.
Jak to myslíš?
Já nevím. Jsi jiná.
Jo! Sakra, jo!
- No, zatančíš si se mnou? - Ne, zlato.
Udělala jsem to, abys zmlknul a nechal mě být.
Jejda.
- Bacha. - Jasně.
Tady jsi.
Všichni tě hledají. Nechce se ti za námi?
Ne, ani ne.
Je těžké na tebe udělat dojem.
Co se děje? Copak ses tu nebavila?
O to nejde.
Jde o to, že pro mě
je tohle bydlení v přírodě
a skupinové terapie…
Upřímně, není to nic pro mě.
Nic osobního.
No, pro mě to tak je.
Beru štěstí svých hostů velmi vážně.
Je to moje priorita.
Jako pro tebe tví followeři, že?
Myslíš, že jim chybíš?
To je mi jedno.
Tak pojď.
Pojď. Pojď se mnou.
Zoa je sama.
Říkám ti, že není.
No tak. Běž se pobavit.
Ty jsi tak otravný.
- Ahoj. - Ahoj.
Nevěděla jsem, jestli tě mám přijít pozdravit.
- Proč? - Líbila se mi tvoje dnešní řeč.
- O nic nešlo. - Líbila se mi.
Hele, nechceš si promluvit někde v klidu?
Ahoj, Bel! Vidím, že už znáš Zou.
Jo. Právě jsme se seznámily.
Gratulovala jsem jí k jejímu proslovu.
Bylo to nádherné.
Ale na to jsme od Bel zvyklí. Že jo?
Promiň. Kdybych věděl, že tu jsi, přinesl bych další láhev.
To nic. Může si vzít mou. Já nechci.
Proč ne?
Už jsem měla špatnou zkušenost.
- Nevím, o čem to mluvíš. - Ne?
Nikdo tě nenutí to pít, pokud nechceš. V pohodě.
Já nevím.
Tak jo. Jen trochu.
Trochu.
Co se děje?
To ten polibek, že?
Proč jsi to udělala?
Já nevím. Byla jsem na tebe hrdá a cítila jsem to tak.
Promiň.
- Nelíbilo se ti to? - Samozřejmě, že jo.
Ale nevím.
Nečekal jsem to a byl jsem nervózní.
Všichni se dívali.
A co má být?
Hele.
Tohle bude znít blbě.
Udělala jsi to, protože jsi chtěla ty, nebo oni?
Moc se mi líbíš, Almo.
Ty mně taky.
Zítra odjíždím.
Nemusíš odjet.
Hej, ty!
Co to s tebou je?
Co chceš?
Proč jsi včera tak utekla?
Co se děje? Nelíbím se ti?
- Hej. Odjedu odsud bez tvého polibku? - Vy se odsud nedostanete.
- Cože? - Vy na tomhle ostrově zemřete.
Charly. Našel jsem cestu ven.
- Musíme odejít hned. - Umřeme.
Co? Posloucháš mě?
Umřeme tu.
- Jdeme! Charly? - Umřeme tady.
- Posloucháš mě? Co to sakra je? Charly. - Umřeme.
Dva dny bez komunikace s tvými followery.
Kolik myslíš, že už tě nesleduje?
Chtějí víc a vždycky budou chtít víc.
Ale jednoho dne uděláš něco, co je zklame. Cokoliv.
A přestanou tě sledovat, aniž by se zamysleli.
A celé to impérium, které jsi vybudovala,
shoří jako popel.
Ale tady je to jinak.
Pojď dál.
Tady vidíme víc než drahé oblečení,
kontakty, slávu.
Tady tě máme rádi takovou, jaká jsi.
A navždy.
Páni.
- Dáš si něco k pití? - Jasně.
Pijí lidé tam dole šampaňské, kdy chtějí?
Jestli o to požádají, můžeme to probrat. Od toho jsou shromáždění.
Mám s nimi velké plány.
Jsme teď malá skupina, ale bude nás víc.
Mnohem víc.
A co uděláš pak? Co máš v plánu?
Zachráníme je.
Zachráníte je před čím?
Před sebou samými.
Jasně. Když ti to dovolí.
Jsou jako děti.
Přijímají autoritu své matky, protože jim garantuje přežití.
Je to jako dohoda.
Posloucháš mě
a já ti zaručím ten nejlepší život.
Tak rodiny fungují, ne?
Když se stanou teenagery, rozhodnou se, že tě nepotřebují,
a začnou rebelovat.
Pamatuješ, jaká jsi byla teenagerka?
Radši bych to nevěděla.
Byla jsi šťastná?
Naplněná?
Ne.
Tady jim neodpíráme skutečný svět.
Chráníme je před ním.
Pojď za mnou.
Vyprovodíš ji?
Jsem vyčerpaná.
África by mohla zůstat v pokoji pro hosty, že?
Je to její poslední noc.
Jo, samozřejmě. Moje poslední noc.
Nebo ne?
Jo.
…tohle je moje žena a tohle jsem já.
Tenhle byl lepší.
- Nežertovala bych o tom. - Proč ne?
Lidé na tomto ostrově se bojí změny klimatu.
- Pravda. - Je mi to u prdele.
Jen chci, aby nám zavolali kvůli dalším zásilkám.
To máš pravdu.
- Nadace Eden platí dobře. - Co že to dělají?
Nemám páru.
Pojď dál.
Páni.
Zabydli se a odpočiň si.
Nemůžu se dočkat, až se vrátím domů
a povím o tom zážitku svým followerům.
Ale nejdřív musím pochopit, co to je.
Co jste zač, Ericku?
Můžeš hádat celou noc.
Napověz mi.
A co to znamená?
Čeká na tebe někdo?
Myslím u tebe doma.
- Kdo na tebe čeká? - Nikdo. Vždycky jsem žila sama.
Co tvoji rodiče?
Měl jsem podobné dětství.
Naši nikdy nebyli doma.
Vychoval mě náš šofér.
Pedro.
Trávil jsem s ním celé dny.
Vlastně, kdykoli někdo řekne „táta“,
vzpomenu si na Pedra.
No, máš štěstí,
že jsi měl v životě někoho takového.
Rodina jsou ti, kteří se o tebe starají, Áfrico.
Je jedno, jestli pokrevní, nebo ne.
Díky.
Za co?
Že se o mě staráš.
Všichni se tu o sebe staráme, Zoo.
Budu ti chybět?
Samozřejmě.
Necháváš mě tu s Claudií. Znáš ji.
Namluvil jsem s tebou víc než s ní za tři roky.
Budu ti chybět já?
- Možná. - Jen možná?
Páni. Díky.
Ale myslím,
že mi bude chybět, kdo jsem tady s tebou.
Jsi tak zlá.
Chceš mě rozbrečet?
Ne.
Chci, abys mi řekl o tomhle ostrově, který ti říká věci, co neslyším.
Nebude se ti líbit, co říká.
Ne?
Říká, ať mě neopouštíš.
Když to uděláš, stane se ze mě někdo mnohem horší.
Dobré ráno.
Promiň, ale musel jsem odejít.
Na kolena.
Co?
Řekla jsem: „Na kolena.“
Co uděláš?
Překlad titulků: Gabriela Vašíčková