A NETFLIX SOROZATA
Újoncok!
Kérlek, gyertek ide!
Jó híreim vannak. Az időjárás lecsendesült,
és a hajótok hamarosan indul.
- Szuper! - Na végre!
Szerintem holnap délre már itt lesz.
Ünnepeljünk!
- Jó. - Használjuk ki!
- Mit csináljunk? - Telefonálnom kell.
A titkárnőmnek át kell szerveznie a naptáramat.
- A szigeten nincs térerő. - És a hajóról hogy hallottál?
- Van más kommunikációs eszközünk. - Egy rakás hígagyúnak néztek minket.
Higgadj már le kicsit!
Vagy nagyon. Nyugi!
Amíg vártok, csatlakozhattok hozzánk. Jó lesz, meglátjátok.
- Biztos. - Köszönjük szépen. Kedves tőled.
- Halló? - Anya, hívott téged Zoa?
Tudod, hogy sose hív. Mi történt?
Napok óta nem hallottam felőle.
Vagyis írt egy üzenetet, hogy keresi önmagát,
és ne keressük, mert jól van.
Veszekedtetek?
Igen, de nem volt nagy dolog.
Apád mit mond?
Apa elutazott.
Ezúttal mennyi időre?
Nem tudom. Két hétre talán.
Két hétig egyedül leszel otthon?
- Tudod, mi rémít meg a legjobban? - Mi?
Zoa tortát rendelt a szülinapomra, de nem jött el együtt ünnepelni.
Sajnálom. Nem felejtettem el a szülinapodat.
- Tegnap sok dolgom volt… - Semmi baj, anya.
Ne aggódj! Majd én megkeresem a nővéredet.
- Komolyan mondod? - Igen. Intézkedek.
- Köszönöm. - Szívesen. Szeretlek.
Szia!
Mi jár a fejedben?
- Hogy mit kapok, ha hazamegyek. - Még nem repültél ki, mi?
Én 15 évesen mentem el.
A család bekaphatja.
Most látom ezeket először.
Talán hajóval jöttek.
Te magasról teszel rá, mi, Chopin?
Ne hívj Chopinnak!
Nem ismersz.
De azt látom, hogy egyedül én szállok szembe ezekkel.
- Holnap úgyis elmegyünk. - Naiv vagy, Chop…
Ha még egyszer így hívsz, ketté hasítalak!
Mi bajod? Mi a franc?
Azt csináltok, amit akartok, de én elhúzok innen.
- Nagyon menő. - Megyünk egy kört?
Persze.
Engedd meg!
Ez király.
- Megvagy? - Igen.
Biztos?
Nem tudom, hogy megy ez.
Ne izgulj! Ez lesz az első alkalom.
Amúgy vannak gyerekek a szigeten?
- Nincsenek. Miért? - Tegnap láttam egyet.
Úgy 11 vagy 12 lehetett.
- Hol láttad? - A szállásnál.
Az lehetetlen. Valószínűleg a fáradtság vagy az érzelmek…
- Előfordul az ilyesmi. - Tudom, mit láttam.
Hahó!
Zoa?
Hogy jutottál be?
Apa nem akarja, hogy legyen kulcsod. Mondtam, hogy dobd ki.
Nem akarok apádról hallani.
Van barátnője?
- Honnan tudjam? - Hány éves? Tizennégy?
Késve, de boldog szülinapot, szívem!
Két hétig együtt.
Majd mi vigyázunk egymásra.
Mit szólsz?
Ne aggódj! Apád nem tudja meg, hogy itt voltam.
Van valami hír Zoáról?
- Azt mondtad, elintézed. - Felhívtam a rendőr barátomat.
- Azt mondta, ne aggódjunk. Zoa visszajön. - Ennyi?
Zoa nem először megy el pénteken és jön vissza szerdán.
Anya, beszéltem Judith szüleivel, és aggódnak.
- Ő sem jött vissza. - Hát a rejtély meg van oldva.
Együtt vannak.
Szerinted szerelmesek?
- Hülyeségeket beszélsz. - Ne agyalj ezen!
Az ő korában én is eltűntem pár napra.
Vettem csirkemellet megsütni. Oké?
Figyelnél rám egyszer? Bassza meg! Miért csak engem aggaszt ez?
Velem ne beszélj így! Csillapodj! Szobafogságban akarod kezdeni a hetet?
Már értem Zoát.
Én is leléptem volna.
Mit súgott neked?
Ki mit súgott?
Éden.
A sziget.
- Mi az? - Egy beszélő sziget?
Persze, hogy beszél…
Hallgasd!
Nem hallod?
Üzenni próbál nekünk. Hallgasd!
Biztos süket vagyok.
Azt mondja, nagyon tetszel neki.
És hogy te vagy a kedvenc lánya.
Azt is mondja, hogy ne aggódj Gabi miatt. Jól van, és vár téged.
Kizárt, hogy ezt mondta.
A természet mindent tud. Tanulmányoz és összehangol minket.
A szívünk is egyszerre dobog.
Figyelj!
Érzed?
Nem érzed?
Jól van. Mi mást mond még a sziget?
Az állattenyésztés több üvegházhatású gázt bocsát ki,
mint a közlekedés.
A húsipar felgyorsítja az éghajlatváltozást,
ráadásul a túlzott húsfogyasztás súlyosan károsítja az egészséget.
A szennyezett algák káros következményekkel járnak…
- Mit csináltál ma reggel? - Lemostam a lovakat. Koszosak voltak.
Gyömbéres tököt eszel.
Mindent itt termesztünk.
Annyira undorító, basszus!
Itt senki nem eszik húst.
- Még hamburgert sem? - De, csak quinoából.
- Soha életemben nem ettem quinoát. - Most azt eszed.
Azt a rohadt! Ez tök finom.
Én passzolom. Ki tudja, mit tettek bele?
Ez életem legfinomabb kajája.
Figyu! A főnök téged sasol.
A mérgező algák fékezhetetlenek, és pusztítóak az emberiségre.
Ha nem állítjuk meg a folyamatot, a tengerpartokon tilos lesz az úszás.
Követtem a céges protokollokat, és szóltam a felettesemnek.
A megengedettnél több szén-dioxidot bocsátottunk ki.
De nem tett semmit.
Beszéltem az osztályvezetővel, majd a gyár vezetőivel.
Teltek a hónapok, de semmi sem változott.
Három vagy négy tweetet posztoltam, hogy kiadjam a mérgemet.
Mi történt?
Meglátták a tweeteket,
és kirúgtak.
Látjátok?
Nem törődnek veletek. Bábok vagytok a szemükben.
Arctalan, néma bábok.
Ők gazdagon halnak meg, ti meg olyan bolygót örököltök meg,
amit a mohóságuk elpusztított. Szívességet tettek neked.
„Ha a madár nem próbál repülni, sosem jön rá, hogy ketrecben él.”
Mindezt neked köszönhetem, Astrid.
Én köszönöm, hogy megosztottad velünk.
Még egy dolog, srácok.
Mint azt már páran tudják,
ez az utolsó este, amit a vendégeink itt töltenek.
Gyertek! Ne legyetek szégyenlősek!
Olyan mintha mindig is ismertük volna egymást.
A legjobbakat kívánjuk, és reméljük, látunk még benneteket.
Jól van.
Ne vigyük túlzásba az érzelgést!
Szerveztünk egy ünnepséget, egy bulit. Tudjátok, hogy megy ez nálunk.
Napnyugtakor kezdünk.
Nem tetszik.
Mi történt a nővéred szobájában?
- Semmi. - Mintha bomba robbant volna.
Nyugi, később feltakarítom.
Van mit vacsoráznod? Elmegyek inni egyet.
Ne lógasd az orrod! Szebb vagy, amikor mosolyogsz.
- Kivel mész? - Nem ismered őket.
Vettem pár eurót a nővéredtől. Remélem, nem bánja.
Emlékszel az aranyszabályra?
Sose búcsúzz el mérgesen!
Ne várj meg!
- Ibón, szuperül nézel ki. - Tényleg?
Nem estem túlzásba?
Nem. Remekül áll.
Biztos?
Miattad kértem, hogy hozzák ide.
Alma, mondtam, hogy nem játszom.
De mindenki kíváncsi a játékodra.
Nem lehet.
Menni fog.
Sziasztok!
- Minden oké? - Szia, Astrid!
- Sziasztok! - Sajnálom, de ma nem játszom.
- Alma azt mondta, gyönyörűen játszol. - Már rég nem zongoráztam.
- Azt nem lehet elfelejteni. - Szeretnénk hallani.
- Ez lehetne a búcsúajándékod nekünk. - Gyerünk!
- Bravó! - Gyönyörű!
Bravó!
Szép pár!
Ne!
Hangulatgyilkos vagy, csajszi!
- Ez jön be? - Épp kezdtem belejönni, de…
- Tegyél fel kis latin zenét, és beájulsz. - Talán később.
Amúgy tökre bejön a stílusod. Komolyan. Hogy hívnak?
Maykának.
- Mármint a születési neved. - Születésem óta ez a nevem.
Ne haragudj!
Bocs. Elcsesztem.
Újrakezdhetnénk?
Szia! Charly vagyok. Örvendek!
- Már tudom, ki vagy. - Igazán?
- Rajtam tartottad a szemed. - Nemcsak rajtad. Mindenkin.
Ez valami vallásos metafora, amit nem értek?
Próbáld újra!
A drón? Te kezeled a drónt?
Csajszi…
Nem vagyok fotogén.
Mármint közelről sokkal jobban nézek ki.
Ez már túl közel.
Bocsánat.
- Sosem találkoztam még hozzád hasonlóval. - Hozzám hasonlóval?
Nem is tudom. Aki másmilyen.
Ez az! Erről beszélek, basszus!
- Akkor táncolsz velem? - Nem, drágám.
Azért csináltam, hogy békén hagyj.
Óvatosan!
Bocs.
Hát itt vagy.
Mindenki téged keres. Nincs kedved bulizni?
Nem igazán.
Nem könnyű a kedvedben járni.
Mi a baj? Nem érezted itt jól magad?
Nem erről van szó.
Az a helyzet, hogy nekem
ez az egész „éljünk a természetben” dolog,
a csoportos terápiák…
Ez nem nekem való.
De ez nem ellened szól.
De, igen.
Fontos nekem a vendégeim boldogsága.
Mondhatni, ez a fő prioritásom.
Te is így vagy a követőiddel, nem?
Szerinted hiányolnak?
Teszek rá.
Gyere!
Gyere velem!
Zoa egyedül van.
Mondom, hogy nincs egyedül.
Gyerünk! Szórakozz kicsit!
Az agyamra mész.
- Szia! - Szia!
Vacilláltam, odamenjek-e hozzád.
- Miért? - Nagyon tetszett a mai beszéded.
- Nem volt nagy ügy. - Nekem tetszett.
Van kedved egy nyugisabb helyen folytatni?
Szia, Bel! Látom, megismerkedtetek Zoával.
Igen. Épp most mutatkoztam be.
Gratuláltam a mai beszédéhez.
Gyönyörű volt.
De már megszoktuk az ilyesmit Beltől, igaz?
Ha tudom, hogy itt vagy, hozok még egy üveggel.
Add neki az enyémet! Én nem kérek.
- Miért? - Már volt egy rossz tapasztalatom.
- Nem tudom, miről beszélsz. - Nem?
Nem kell meginnod, ha nem akarod. Semmi gond.
Nem tudom.
Na jó. De csak egy kicsit.
Egy kicsit.
Mi a baj?
A csók miatt van?
Miért csináltad?
Büszke voltam rád, és ehhez volt kedvem.
Sajnálom.
- Nem volt jó? - Dehogynem.
De nem is tudom.
Nem számítottam rá, és ideges voltam.
- Mindenki minket nézett. - És akkor?
Nézd!
Ez hülyén fog hangzani.
Azért tetted, mert akartad, vagy mert ők ezt akarták?
Nagyon tetszel.
Te is nekem.
De holnap elmegyek.
Nem muszáj menned.
Hé, te!
Neked meg mi bajod?
Mit akarsz?
Miért léptél úgy le tegnap?
Mi az? Nem tetszem?
- Hagynál elmenni csók nélkül? - Soha nem mentek el innen.
- Mi? - Ezen a szigeten fogtok meghalni.
Charly! Rájöttem, hogy juthatunk ki innen.
- Most azonnal. - Meg fogunk halni.
- Mi? Figyelsz rám? - Meg fogunk halni.
- Induljunk! Charly! - Meghalunk.
- Figyelsz? Mi a fenéről beszélsz? - Meghalunk.
Két napja nem beszélsz a követőiddel. Szerinted hányan követtek ki?
Mindig többet és többet akarnak.
De egyszer valamiért csalódnak majd benned.
És akkor gondolkodás nélkül ki fognak követni.
Ez az egész birodalom, amit építettél,
semmivé lesz.
De itt más a helyzet.
Menj csak!
Minket nem érdekelnek a drága ruhák,
a kapcsolatok, a hírnév.
Mi úgy szeretünk, ahogy vagy.
Amíg csak élsz.
- Tölthetek? - Hát jó.
Akik lent vannak, ők is bármikor ihatnak pezsgőt?
Ha ezt szeretnék, lehet róla szó. Erre valók a gyűlések.
Nagy terveim vannak velük.
Most még kevesen vagyunk, de többen leszünk.
Sokkal többen.
És mi lesz, ha már többen lesznek? Mik a terveid?
Megmentem őket.
Mitől mented meg őket?
Saját maguktól.
Persze. Már ha hagyják.
Mind gyerekek.
Elfogadják az anyjuk tekintélyét, mert ő felel a túlélésükért.
Ez egyfajta egyezség. Ha engedelmeskedsz nekem,
garantálom a tökéletes életet.
Minden család így működik, nem?
Persze kamasz korukban úgy döntenek, nincs szükségük rád,
és fellázadnak.
Emlékszel milyen kamasz voltál?
Inkább nem gondolnék vissza rá.
Boldog voltál?
Elégedett?
Nem.
Nem fosztunk meg a való világtól,
hanem megvédünk tőle.
Gyere velem!
Kikíséred te?
Ki vagyok merülve.
África aludhatna a vendégszobában, nem?
Ez az utolsó éjszakája.
Persze. Ez az utolsó éjszakám.
Vagy nem?
De, az.
…ő a feleségem, és ez vagyok én.
A másik jobb volt.
- Én nem viccelődnék ezzel. - Miért?
Itt be vannak rezelve az éghajlatváltozástól.
- Igaz. - Én magasról leszarom.
Csak az érdekel, hogy több szállítmányt kérjenek.
Ebben igazad van.
- Az Éden Alapítvány jól fizet. - Mivel is foglalkoznak?
Fene se tudja.
Gyere be!
Itt otthon érezheted magad, és kedvedre pihenhetsz.
Már alig várom, hogy hazaérjek,
és elmeséljem a követőimnek ezt az egész élményt.
De ehhez előtte meg kell értenem, hogy mi is ez az egész.
Kik vagytok ti, Erick?
Van egy éjszakád, hogy rájöjj.
Adj valami támpontot!
Mégis mit jelent ez?
Vár rád valaki?
Úgy értem, otthon.
- Ki vár téged? - Senki. Mindig is egyedül éltem.
És a szüleid?
Nekem is hasonló gyerekkorom volt.
A szüleim sosem voltak otthon.
A sofőr nevelt fel.
Pedro.
Állandóan vele voltam.
Sőt, ha mostanság azt a szót hallom, hogy „apa”,
Pedro arca sejlik fel előttem.
Szerencsés vagy,
hogy volt egy ilyen ember az életedben.
A család az, aki vigyáz rád.
Nem számít, hogy vér szerinti vagy sem.
Köszönöm.
Mit köszönsz?
Hogy vigyázol rám.
Itt mind vigyázunk egymásra, Zoa.
Hiányozni fogok?
Hát persze. Itt hagysz Claudiával kettesben. Ismered.
Veled három nap alatt többet beszéltem.
Én fogok hiányozni?
- Talán. - Csak talán?
Hú! Kösz.
De
az fog igazán hiányozni, aki veled vagyok.
Milyen gonosz vagy.
Meg akarsz ríkatni?
Nem.
Szeretném, ha elmondanád, mit súg neked a sziget,
amit én nem hallok.
Nem fog tetszeni, amit mond.
Nem?
Azt kéri, hogy ne hagyj el.
Mert ha elmész, sokkal rosszabb ember leszek.
Jó reggelt!
Sajnálom, el kellett jönnöm.
Térdre!
Tessék?
Azt mondtam: „Térdre!”
Mit fogsz tenni?
A feliratot fordította: Somogyi Julianna