‎UN SERIAL NETFLIX
‎Nou-veniților!
‎Adunarea, vă rog!
‎Vești bune. Vremea s-a îndreptat
‎și barca voastră poate pleca în larg.
‎- Super! ‎- În sfârșit!
‎Mâine la prânz ar trebui ‎să ajungă pe insulă.
‎- Ar trebui să sărbătorim. ‎- Ce tare!
‎- Ce facem? ‎- Trebuie să dau un telefon.
‎Secretara trebuie ‎să-mi modifice programul.
‎Știi că aici nu e semnal.
‎Cum ai aflat despre barcă?
‎Avem alte mijloace de comunicare.
‎Ne credeți tâmpiți.
‎Calmează-te puțin, bine?
‎Nu doar puțin.
‎Cât așteptați, reluați-vă activitățile.
‎- O să vă placă. ‎- Desigur.
‎Mulțumim. Drăguț din partea ta.
‎- Alo? ‎- Mamă, ai primit un telefon de la Zoa?
‎Știi că nu mă sună niciodată. Ce e?
‎De câteva zile, a dispărut.
‎Mi-a dat un mesaj în care mi-a spus ‎că vrea să fie puțin singură.
‎Că n-ar trebui s-o căutăm și e bine.
‎V-ați certat?
‎Da, dar n-a fost nimic ieșit din comun.
‎Tatăl tău ce spune?
‎E într-o călătorie.
‎Cât timp, de data asta?
‎Nu știu. Vreo două săptămâni.
‎Ești singură acasă două săptămâni?
‎Știi ce mă sperie cel mai mult?
‎Ce anume?
‎Zoa mi-a comandat un tort de ziua mea ‎și n-a venit să sărbătorim.
‎Gabi, n-am uitat ‎că a fost ziua ta, să știi.
‎- ‎Ieri am fost foarte ocupată și… ‎- Nu-i nimic, mamă.
‎Nu-ți face griji. O caut eu pe sora ta.
‎- Sigur? ‎- Da. Mă ocup eu.
‎- Mulțumesc mult! ‎- Cu plăcere. Te iubesc!
‎Salut!
‎La ce te gândești?
‎La ce mă așteaptă acasă.
‎Tot n-ai părăsit cuibul, nu?
‎Eu am plecat la 15 ani.
‎S-o ia dracu' de familie.
‎E prima oară când îi văd pe ăștia aici.
‎Poate au venit cu barca.
‎Ție chiar nu-ți pasă, Chopin?
‎Nu mă cheamă Chopin.
‎Nu mă cunoști.
‎Știu doar că sunt singurul ‎care se luptă cu ăștia.
‎- Mâine plecăm. ‎- Ești naiv…
‎- Dacă-mi mai spui Chopin, te snopesc. ‎- Ce ai? Ce dracu' ți-a venit?
‎Faceți ce vreți. ‎Eu plec de pe insula asta.
‎- Ce tare! ‎- Vrei să dăm o tură?
‎Sigur.
‎Dă-mi voie.
‎Tare, nu?
‎- Ești bine? Sigur? ‎- Da.
‎Nu mă pricep deloc la asta.
‎E normal să ai emoții prima dată.
‎- Sunt copii pe insulă? ‎- Copii?
‎- Nu. De ce? ‎- Am văzut unul aseară.
‎Avea 11 sau 12 ani.
‎- Unde l-ai văzut? ‎- În tabără.
‎Imposibil.
‎Erai probabil obosită sau agitată.
‎- Se mai întâmplă. ‎- Știu ce am văzut. În fine.
‎E cineva aici?
‎Zoa?
‎Cum ai intrat aici?
‎Mamă, ți-am zis să arunci cheile. ‎Tata nu vrea să le ai.
‎Mai lasă-mă cu taică-tău.
‎Are vreo iubită?
‎- De unde să știu? ‎- Câți ani are? Paisprezece?
‎Poftim. La mulți ani cu întârziere!
‎Suntem singure două săptămâni. ‎Vom avea grijă una de cealaltă.
‎Ce zici?
‎Stai liniștită. ‎Taică-tău nu va afla nimic.
‎Ați aflat ceva despre Zoa?
‎Nu ziceai că te ocupi tu?
‎Am sunat un amic polițist. ‎Ne-a zis să nu ne îngrijorăm.
‎- A zis că se întoarce. ‎- Atât?
‎Nu-i prima oară când Zoa pleacă vineri ‎și vine miercuri.
‎Și părinții lui Judith sunt îngrijorați.
‎- Nici ea nu s-a întors. ‎- Iată. Exact ce spuneam.
‎Sunt împreună.
‎Crezi că sunt un cuplu?
‎- Nu vorbi prostii! ‎- Nu te mai frământa.
‎Și eu mai dispăream la vârsta ei.
‎Am cumpărat piept de pui. Bine?
‎Poți să mă asculți odată? ‎Sau sunt singura îngrijorată?
‎Nu-mi vorbi așa. Calmează-te!
‎Vrei să te pedepsesc?
‎Acum o înțeleg pe Zoa.
‎Și eu aș fi fugit de acasă.
‎Ce ți-a spus?
‎La cine te referi?
‎Eden.
‎Insula.
‎- Ce? ‎- O insulă vorbitoare?
‎Da, o insulă vorbitoare.
‎Ascultă.
‎Auzi?
‎Ne spune ceva. Ascultă.
‎Cred că sunt surdă.
‎Spune că te place mult.
‎Ești una dintre fiicele ei preferate.
‎Spune și să nu-ți faci griji pentru Gabi. ‎E bine și te așteaptă.
‎Nu cred că ți-a spus asta.
‎Mama Natură știe totul. ‎Ne studiază, ne sincronizează ritmurile.
‎Inimile noastre bat la unison.
‎Uite.
‎Simți?
‎Bum, bum!
‎Simți?
‎Bine.
‎Industria zootehnică emite la fel de multe ‎gaze nocive ca tot transportul din lume.
‎Industria cărnii accelerează ‎schimbările climatice,
‎iar consumul excesiv de carne are ‎consecințe grave asupra sănătății.
‎Contaminarea algelor de mare are ‎efecte grave asupra sănătății…
‎Ce-ai făcut azi-dimineață?
‎Am spălat caii. Erau murdari.
‎E dovleac cu ghimbir.
‎Din grădina noastră de legume.
‎Doamne, ce scârbos!
‎Aici nu mâncăm carne.
‎- Nici măcar hamburgeri? ‎- Ba da. Din quinoa.
‎- N-am mai gustat quinoa. ‎- O mănânci acum.
‎La naiba, e destul de bună.
‎Nu, mersi. Cine știe ce-au pus în ea?
‎N-am mâncat ceva mai bun.
‎Auzi, șeful se uită la tine.
‎Invazia de alge toxice e de neoprit ‎și are efecte cumplite asupra omenirii.
‎Și, dacă nu e controlată,
‎înotul pe litoralul nostru ‎va fi interzis permanent.
‎Am urmat protocoalele ‎și l-am avertizat pe supervizorul meu.
‎Emiteam mult mai mult CO2 ‎decât era permis.
‎El n-a făcut nimic.
‎Am vorbit cu șeful departamentului, ‎apoi cu șefii fabricii.
‎Au trecut lunile și nimic nu s-a schimbat.
‎Abia postasem câteva mesaje pe Twitter, ‎ca să afle lumea.
‎Și apoi?
‎Au văzut mesajele
‎și m-au concediat.
‎Vedeți?
‎Nu le pasă de voi. ‎Pentru ei, sunteți doar pioni.
‎Pioni fără chipuri, fără voci.
‎Vor muri bogați,
‎iar voi veți moșteni ‎o planetă distrusă de lăcomia lor.
‎Ți-au făcut o favoare, Bel.
‎„Dacă o pasăre nu încearcă să zboare, ‎nu va ști că trăiește în cușcă.”
‎E doar meritul tău, Astrid.
‎Eu îți mulțumesc că ne-ai împărtășit asta.
‎Încă ceva, oameni buni.
‎După cum unii dintre voi știu, ‎e ultima noapte a oaspeților noștri aici.
‎Veniți încoace! Nu fiți timizi.
‎Am stat doar câteva zile împreună, ‎dar parcă vă știu dintotdeauna.
‎Vă dorim tot binele ‎și sperăm că acesta nu e un „adio”.
‎Bun.
‎Să nu devenim sentimentali, bine?
‎O să dăm o petrecere. Ne știți doar.
‎Va fi la asfințit.
‎Nu-ți place?
‎Ce-i cu camera soră-tii?
‎- Nimic. ‎- Parcă ar fi explodat o bombă.
‎Lasă, fac curat mai târziu.
‎Ai ce mânca la cină, da? Ies să beau ceva.
‎Nu fi tristă. ‎Ești așa de drăguță când zâmbești.
‎- Cu cine mergi? ‎- Cu niște amici. Nu-i știi.
‎Am luat niște bani de la soră-ta. ‎Sper că nu se supără.
‎Mai știi regula de aur?
‎Să nu te desparți supărat.
‎Vezi că o să întârzii.
‎- Ibón, arăți minunat. ‎- Serios?
‎Nu ți se pare exagerat?
‎Nu. Îți stă foarte bine.
‎Serios?
‎I-am rugat să-l aducă pentru tine.
‎Alma, ți-am spus că nu pot cânta.
‎Dar tuturor le-ar plăcea să te audă.
‎Nu pot.
‎- Știu că poți. ‎- Salut!
‎- E totul bine? ‎- Salut!
‎- Scuze, dar nu pot cânta azi.
‎- Alma ne-a spus ce bine cânți. ‎- Nu, n-am mai cântat de mult.
‎- Așa ceva nu uiți. ‎- Ne-am bucura să te auzim.
‎- Ca un dar de rămas-bun? Ce zici? ‎- Haide!
‎- Bravo! ‎- Super!
‎Bravo!
‎Frumușeilor!
‎Nu!
‎Mi-ai stricat ritmul.
‎- Ăsta numești ritm? ‎- Tocmai mă încălzeam, dar…
‎Pune ceva latino și te dau pe spate.
‎Poate mai târziu.
‎Îmi place muzica ta. Pe bune.
‎Cum te cheamă?
‎Mayka.
‎- Numele tău real. ‎- Sunt Mayka de când m-am născut.
‎Scuze.
‎Scuze, am dat-o în bară.
‎Mai încercăm o dată?
‎Eu sunt Charly. Mă bucur să te cunosc.
‎- Te cunosc deja. ‎- Serios?
‎Erai cu ochii pe mine.
‎Nu doar pe tine. Pe toți.
‎E cumva o metaforă religioasă ‎pe care nu o pricep?
‎Mai încearcă.
‎Drona? Tu pilotezi drona?
‎Să dea naiba…
‎Nu sunt fotogenic.
‎Arăt mult mai bine de aproape.
‎Prea aproape.
‎Scuze.
‎N-am mai cunoscut pe nimeni ca tine.
‎Cum adică?
‎Nu știu. Ești altfel.
‎Da! Așa da!
‎- Deci, dansezi cu mine? ‎- Nu, iubire.
‎Am făcut asta ca să mă lași în pace.
‎Hopa!
‎- Ai grijă. ‎- Da.
‎Aici erai.
‎Toată lumea întreabă de tine. ‎N-ai chef de petrecere?
‎Nu, nu chiar.
‎Ești greu de impresionat.
‎Ce e? Nu te-ai simțit bine aici?
‎Nu asta e problema.
‎Ideea e că, pentru mine,
‎chestia asta cu traiul în natură
‎și terapiile în grup…
‎Nu-s pe gustul meu, sincer.
‎N-o lua personal.
‎Cum să n-o iau personal?
‎Fericirea oaspeților mei e esențială.
‎E chiar o prioritate.
‎La fel ca a urmăritorilor tăi, nu?
‎Crezi că le e dor de tine?
‎Nu-mi pasă.
‎Haide!
‎Hai cu mine!
‎Zoa e singură.
‎Îți spun că nu e.
‎Hai, du-te și distrează-te.
‎Nesuferitule!
‎- Bună! ‎- Salut!
‎Aș fi vrut să te trec să te salut.
‎- De ce? ‎- Mi-a plăcut discursul tău de azi.
‎- N-a fost mare lucru. ‎- Mi-a plăcut.
‎Vrei să vorbim într-un loc mai liniștit?
‎Salut, Bel! ‎Văd că ai făcut cunoștință cu Zoa.
‎Da. M-am prezentat singură.
‎O felicitam pentru discurs.
‎A fost superb.
‎Dar Bel ne-a obișnuit cu chestia asta, nu?
‎Scuze. Dacă știam că ești aici, ‎mai aduceam o sticlă.
‎Dă-i-o pe a mea. N-o vreau.
‎- De ce? ‎- Am avut deja o experiență nașpa.
‎- Nu știu la ce te referi. ‎- Nu?
‎Nimeni nu te pune ‎să bei dacă nu vrei. E în regulă.
‎Nu știu.
‎Bine. Doar puțin.
‎Puțin?
‎Ce s-a întâmplat?
‎A fost sărutul, nu?
‎De ce m-ai sărutat?
‎Nu știu. ‎Eram mândră de tine și așa mi-a venit.
‎Îmi pare rău.
‎- Nu ți-a plăcut? ‎- Sigur că mi-a plăcut.
‎Dar nu știu.
‎Nu mă așteptam și eram foarte emoționat. ‎Toți mă priveau.
‎Și ce dacă?
‎Ascultă.
‎O să pară prostesc…
‎Ai făcut-o pentru că ai vrut tu ‎sau pentru că au vrut ei?
‎Îmi placi mult, Alma.
‎Și eu te plac.
‎Plec mâine.
‎Nu trebuie să pleci.
‎Hei, tu!
‎Ce e cu tine?
‎Ce vrei?
‎De ce ai plecat așa ieri?
‎Ce s-a întâmplat? Nu mă placi?
‎- Pleci fără să mă săruți? ‎- Niciunul n-o să plecați de aici.
‎- Poftim? ‎- O să muriți pe insula asta.
‎Charly! Am găsit o cale de scăpare.
‎- Trebuie să plecăm acum. ‎- O să murim.
‎Ce? Mă asculți?
‎O să murim.
‎- Să mergem! Charly? ‎- Vom muri aici.
‎- Mă asculți? Ce naiba? Charly! ‎- O să murim.
‎N-ai vorbit cu fanii tăi de două zile. ‎Câți crezi că s-au dezabonat?
‎Mereu vor mai mult.
‎Dar, într-o zi, îi vei dezamăgi cumva
‎și se vor dezabona cât ai clipi.
‎Iar întregul tău imperiu
‎se va evapora.
‎Dar aici e altfel.
‎Intră.
‎Aici vedem dincolo de hainele scumpe,
‎de relații, de faimă.
‎Aici te iubim așa cum ești.
‎Și pentru totdeauna.
‎Mamă!
‎Bei ceva?
‎Bine.
‎Oamenii de acolo beau și ei șampanie ‎când vor?
‎Dacă o cer, o putem discuta. ‎Pentru asta sunt adunările.
‎Am planuri mari pentru ei.
‎Momentan suntem un grup mic, ‎dar vom fi mai mulți.
‎Mult mai mulți.
‎Și apoi ce vei face? Care e planul tău?
‎O să-i salvăm.
‎De la ce?
‎De ei înșiși.
‎Sigur. Asta dacă te lasă.
‎Sunt precum copiii.
‎Acceptă autoritatea mamei ‎fiindcă supraviețuiesc datorită ei.
‎E ca o înțelegere.
‎Tu mă asculți,
‎eu îți garantez cea mai bună viață.
‎Așa funcționează orice familie, nu?
‎Dar, când devin adolescenți, ‎decid că nu au nevoie de tine
‎și se răzvrătesc.
‎Îți amintești adolescența ta?
‎Aș prefera să nu.
‎Ai fost fericită?
‎Împlinită?
‎Nu.
‎Aici nu îi privăm de lumea reală.
‎Îi protejăm de ea.
‎Vino cu mine.
‎Poți s-o conduci?
‎Sunt epuizată.
‎África ar putea sta ‎în camera de oaspeți, nu?
‎E ultima ei seară.
‎Da, desigur. Ultima mea noapte.
‎Nu-i așa?
‎Da.
‎…ea e soția mea și ăsta sunt eu.
‎Cealaltă glumă a fost mai bună.
‎- N-aș glumi despre asta. ‎- De ce nu?
‎Sunt paranoici ‎în privința schimbărilor climatice.
‎- Așa e. ‎- Pe mine mă lasă rece.
‎Aș vrea mai multe transporturi de la ei.
‎Ai dreptate.
‎- Fundația Eden plătește bine. ‎- Cu ce naiba se ocupă?
‎Să mor dacă știu.
‎Intră!
‎Ce tare!
‎Relaxează-te, simte-te ca la tine acasă.
‎Abia aștept să mă întorc acasă
‎să le povestesc urmăritorilor mei ‎toată experiența asta.
‎Dar, ca să fac asta, ‎trebuie mai întâi să înțeleg ce e.
‎Ce sunteți voi, Erick?
‎Ai toată noaptea să-ți dai seama.
‎Dă-mi un indiciu.
‎Și ce înseamnă asta?
‎Te așteaptă cineva?
‎Acasă.
‎- Cine te așteaptă? ‎- Nimeni.
‎Am locuit mereu singură.
‎Și părinții tăi?
‎Și eu am avut o copilărie asemănătoare.
‎Părinții mei erau mereu plecați.
‎M-a crescut șoferul.
‎Pedro.
‎Stăteam toată ziua cu el.
‎De fapt, și acum, ‎ori de câte ori cineva spune „tată”,
‎îmi vine în minte Pedro.
‎Ai fost norocos
‎să ai pe cineva ca el.
‎Familia e cea care are grijă de tine.
‎Nu contează dacă îți sunt rude sau nu.
‎Mulțumesc.
‎Pentru ce?
‎Mi-ai purtat de grijă.
‎Aici avem grijă unul de altul, Zoa.
‎O să-ți lipsesc?
‎Sigur că da.
‎Mă lași singur cu Claudia. O știi doar.
‎Am vorbit mai mult cu tine ‎decât cu ea în trei ani.
‎O să-ți lipsesc?
‎- Poate. ‎- Doar poate?
‎Mamă! Mulțumesc.
‎Dar…
‎cred că o să-mi fie dor ‎de cine sunt aici, cu tine.
‎Ce rea ești!
‎Vrei să mă faci să plâng?
‎Nu.
‎Vreau să-mi spui despre insula ‎care îți zice lucruri pe care nu le aud.
‎- N-o să-ți placă ce spune. ‎- Nu?
‎„Nu mă părăsi.”
‎Dacă mă părăsești, ‎o să devin mult mai rău decât acum.
‎Bună dimineața!
‎Scuze, dar a trebuit să plec.
‎În genunchi!
‎Poftim?
‎Am spus: „În genunchi!”
‎Ce ai de gând să faci?
‎Subtitrarea: Brândușa Popa