СЕРІАЛ NETFLIX
Новенькі!
Підійдіть, будь ласка.
Чудові новини. Погода покращилася,
і мені сказали, що човен скоро попливе.
-Круто! -Нарешті.
На острів має прибути завтра опівдні.
Треба відсвяткувати.
-Клас. -Розважимося.
-І що тепер? -Мені треба зателефонувати.
Секретар має змінити графік.
Ти знаєш, що тут немає зв’язку.
Як дізналися про човен?
У нас є інші засоби зв’язку.
Ви думаєте, ми купка ідіотів?
Заспокойся. Гаразд?
Спокійно. Розслабся.
Поки чекаєте, запрошуємо вас до нас.
Вам сподобається.
-Без сумніву. -Дякую. Дуже мило.
БАРСЕЛОНА
-Алло? -Мамо, тобі Зоа дзвонила?
Ти знаєш, вона мені не дзвонить. Що сталося?
Від неї кілька днів ані слова.
Вона надіслала мені повідомлення, що хоче знайти себе,
не треба її шукати, з нею все добре.
Ви посварилися?
Так, але нічого незвичайного.
Що каже твій тато?
Він поїхав.
На скільки цього разу?
Не знаю. Два тижні чи щось таке.
Ти будеш вдома сама два тижні?
-Знаєш, що мене бісить найбільше? -Що?
Зоа замовила торт на мій день народження і навіть не прийшла святкувати.
Вибач. Я не забула про твій день народження.
-Я вчора була дуже зайнята… -Нічого, мамо.
Не хвилюйся. Я пошукаю твою сестру.
-Правда? -Так. Я про це подбаю.
-Дякую. -Прошу. Гаразд. Люблю тебе.
Привіт.
Про що думаєш?
Що мені буде, коли повернуся.
Досі не покинув гнізда?
Я пішов з дому в 15.
До сраки сім’ю.
Я вперше бачу цих людей.
Може, вони припливли на човні.
Тобі байдуже, Шопене?
Мене звати не Шопен.
Ти мене не знаєш.
Я знаю, що я єдиний, хто протистоїть цим людям.
-Ми їдемо завтра. -Ти такий наївний…
Назвеш Шопеном — я тобі вмажу.
У чому проблема? Якого біса?
Робіть, що хочете, але я линяю з острова.
-Клас. -Хочеш покататися?
Звісно.
Дозволь.
Це так круто.
-Усе добре? -Так.
Правда?
Я не знаю, що робити.
Не хвилюйся. Сьогодні твій перший раз.
На острові є діти?
-Діти? Ні. А що? -Я бачила вчора хлопчика.
Років 11 чи 12.
-Де ти його бачила? -У таборі.
Це неможливо.
Мабуть, ти просто втомилася.
-Таке буває. -Байдуже. Я знаю, що бачила.
Агов?
Зоа?
Як ти сюди потрапила?
Я просила віддати ключі. Тато не хоче, щоб вони були в тебе.
Я не хочу говорити про тата.
У нього є подруга?
-Звідки я знаю? -Скільки їй? Чотирнадцять?
Запізнілі вітання з днем народження.
Два тижні для нас.
Я подбаю про тебе, а ти про мене.
Що скажеш?
Не хвилюйся. Тато не знатиме, що я тут.
Є новини від Зоа?
А ти не дізнавалася?
Так. Я дзвонила другові-копу. Каже не хвилюватися, вона повернеться.
І це все?
Зоа не вперше їде в п’ятницю, а повертається в середу.
Я говорила з батьками Юдіт, вони хвилюються.
-Вона теж не повернулася. -Ну ось.
Вони разом.
Гадаєш, вони пара?
-Не говори дурниць. -Ґабі, не переймайся.
Я теж зникала в її віці.
Посмажимо курку. Гаразд?
Можеш хоч раз мене вислухати? Чи тут лише я хвилююся?
Не говори так зі мною. Заспокойся.
Хочеш почати з покарання?
Тепер я розумію Зоа.
Я б теж утекла.
Що він тобі сказав?
Хто сказав?
Едем.
Острів.
-Що? -Острів, що говорить?
Звісно, говорить…
Слухай.
Не чуєш?
Він нам щось говорить. Слухай.
Я, мабуть, глуха.
Він каже, що ти йому подобаєшся.
І ти одна з його улюблених доньок.
А ще каже не хвилюватися за Ґабі. З нею все добре, вона чекає тебе.
Він не міг цього сказати.
Матінка-Природа знає все. Вона вивчає нас, синхронізує наші ритми.
Наші серця б’ються в унісон.
Послухай.
Відчуваєш?
Тук-тук.
Відчуваєш?
Гаразд.
«Від тваринництва такі ж викиди парникового газу, як і від транспорту.
М’ясна промисловість прискорює зміни клімату,
а надмірне споживання м’яса сильно шкодить здоров’ю.
Забруднення водоростей негативно впливає на стан…»
Що ти робив уранці?
Чистив коней. Вони такі брудні.
Це кабачки з імбиром.
Це все з нашого городу.
Гидота. Боже мій!
Тут не їдять м’яса.
Навіть бургерів?
Ми їмо бургери. З кіноа.
-Ніколи не куштував кіноа. -Ти зараз їси.
Чорт. А непогано.
-Я пас. -Хто знає, що вони туди кладуть?
Це найсмачніше з усього, що я їла.
Агов. Начальниця дивиться на тебе.
«Забруднення водоростей не уникнути, і це матиме руйнівні наслідки.
Якщо цього не спинити,
плавати на наших узбережжях буде заборонено назавжди».
Я дотримувалася всіх протоколів компанії і попередила керівника.
Ми викидали більше СО2, ніж дозволено.
Він не реагував.
Я говорила з головою відділу й менеджерами заводу.
Минали місяці, а нічого не мінялося.
Я написала кілька твітів, щоб вилити душу, щоб мене почули.
І що сталося?
Вони побачили твіти
й звільнили мене.
Бачите?
Їм начхати на вас.
Ви для них лише пішаки.
Безликі, безголосі пішаки.
Вони помруть багатіями,
а ви успадкуєте планету, знищену їхньою жадібністю.
Тобі зробили послугу, Бель.
«Якщо птах не намагається літати, він не знатиме, що живе в клітці».
І все це завдяки тобі, Астрід.
Дякую, що поділилася.
Є ще дещо.
Як ви вже знаєте,
це останній вечір наших гостей тут.
Ідіть сюди. Не соромтеся.
Ми разом лише кілька днів, а здається, наче знайомі вічність.
Бажаємо вам усього найкращого й сподіваємося, ще побачимося.
Гаразд.
Не будемо сентиментальними.
Ми влаштовуємо свято, вечірку. Бо ми такі.
Це буде на заході сонця.
Це ні?
Що сталося з кімнатою твоєї сестри?
-Нічого. -Там наче ураган пройшов.
Не хвилюйся. Я потім приберу.
Маєш щось на вечерю? Я піду погуляю.
І не сумуй. Ти гарненька, коли посміхаєшся.
-З ким ти йдеш? -З друзями. Ти їх не знаєш.
Я взяла кілька євро у твоєї сестри. Маю надію, вона не проти.
Золоте правило?
Ніколи не прощатися злою.
Не чекай на мене.
-Чудовий вигляд, Ібоне. -Справді?
Не занадто?
Ні. Тобі личить.
Правда?
Я попросила принести для тебе.
Альмо, я ж казав, що не можу грати.
Але всі були б раді тебе почути.
Я не можу.
Я знаю, що можеш.
Привіт.
-Усе добре? -Привіт, Астрід.
-Привіт. -Вибачте, але я не зможу грати.
-Альма сказала, що ти добре граєш. -Ні. Я давно не грав.
-Це як з велосипедом. -Ми будемо раді почути, як ти граєш.
-Подарунок на прощання? -Ходімо.
-Браво! -Чудово!
Браво!
Красунчики!
Ні!
Ти збила мене з хвилі.
-Упіймав хвилю? -Я розігрівався, але…
-Постав щось латиноамериканське, я покажу. -Може, пізніше.
Ця мені теж подобається. Правда.
Як тебе звати?
Майка.
-Я питаю справжнє ім’я. -Я із самого народження Майка.
Вибач.
Я налажав.
Почнемо з початку?
Привіт. Я Чарлі. Радий знайомству.
-Я вже знаю, хто ти. -Справді?
Поклала на мене око?
Не лише на тебе. На все.
Це якась релігійна метафора, якої я не розумію?
Подумай ще.
Дрон? Ти керуєш дроном?
Чорт, дівчино…
Я не фотогенічний.
Я набагато кращий зблизька.
Надто близько.
Вибач.
Я ще не зустрічав такої, як ти.
Що значить «як ти»?
Не знаю. Інакшої.
Так! Так, чорт забирай!
-Потанцюємо? -Ні, сонце.
Я зробила це, щоб ти дав мені спокій.
-Обережно. -Так.
Ось ти де.
Усі питають про тебе. Тобі не хочеться туди?
Ні, не дуже.
Тебе важко вразити.
Що таке? Тобі не весело?
Справа не в цьому.
Річ у тім, що для мене
життя на природі
й групова терапія…
Це не моє, чесно кажучи.
Нічого особистого.
Для мене це особисте.
Я дуже серйозно сприймаю щастя гостей.
Це для мене пріоритет.
Як ти з підписниками в соцмережах.
Думаєш, скучили за тобою?
Мені байдуже.
Ходімо.
Ходімо зі мною.
Зоа сама.
Кажу тобі, що ні.
Іди. Розважся.
Як же ти дістав.
-Привіт. -Привіт.
Я думала, чи варто привітатися.
-Чому? -Чудова промова.
-Нічого такого. -Мені сподобалося.
Хочеш поговорити в тихшому місці?
Бель! Бачу, ти познайомилася із Зоа.
Так. Я щойно представилася.
Я вітала її з промовою.
-Гарна промова. -Ага.
Але ми звикли до такого від Бель. Так?
Якби я знав, що ти будеш тут, приніс би ще пляшку.
Нічого. Нехай бере мою. Я не хочу.
Чому?
Поганий досвід.
-Не розумію, про що ти. -Ні?
Ніхто не змушує тебе пити, якщо не хочеш. Нічого страшного.
Не знаю.
Гаразд. Зовсім трохи.
Трохи.
Що таке?
Це через поцілунок, так?
Нащо це?
Не знаю. Я пишалася тобою, і мені захотілося.
Вибач.
-Не сподобалося? -Звісно, сподобалося.
Але я не знаю.
Я цього не очікував і дуже нервував.
Усі дивилися.
То й що?
Слухай.
Це звучатиме тупо,
але ти зробила це, бо ти цього хотіла, чи вони хотіли?
Ти мені подобаєшся.
Ти мені теж.
Я завтра їду.
Ти не мусиш їхати.
Гей, ти!
Що з тобою?
Чого ти хочеш?
Чому ти вчора пішла?
Що таке? Я тобі не подобаюся?
-Агов. Я поїду без поцілунку? -Ви звідси не поїдете.
-Що? -Ви помрете на цьому острові.
Чарлі. Я знайшов вихід.
-Нам треба їхати. -Ми помремо.
Що? Ти слухаєш?
Ми помремо.
-Ходімо! Чарлі. -Ми тут помремо.
-Ти слухаєш? Якого біса? Чарлі. -Ми помремо.
Два дні без підписників.
Скільки, гадаєш, відписалося?
Вони хочуть і хотітимуть більшого.
Але колись ти зробиш те, що їм не сподобається.
І вони відпишуться від тебе, і оком не моргнуть.
І вся імперія, яку ти збудувала,
розвіється, як дим.
Але тут усе інакше.
Заходь.
Тут ми бачимо не лише дорогий одяг,
контакти, славу.
Тут ми любимо тебе такою, якою ти є.
Завжди.
Ого.
-Вип’єш келих? -Звісно.
Люди на острові п’ють шампанське, коли їм заманеться?
Якщо попросять, ми це обговоримо. Для цього потрібні збори.
У мене на них плани.
Зараз ми невелика група, але нас буде більше.
Значно більше.
І що тоді? Який у тебе план?
Ми їх врятуємо.
Врятуєте від чого?
Від себе.
Авжеж. Якщо вони дозволять.
Вони наче діти.
Приймають владу матері, бо вона гарантує їхнє виживання.
Це ніби угода.
Ти слухаєшся мене,
і я гарантую тобі найкраще життя.
Так влаштовані сім’ї.
Коли діти стають підлітками, думають, що ти їм не потрібна,
і бунтують.
Пам’ятаєш, як була підлітком?
Краще не згадувати.
Ти щаслива?
Реалізована?
Ні.
Ми не відбираємо реальний світ.
Ми захищаємо від нього.
Ходімо.
Покажеш їй дім?
Я виснажена.
Африка може залишитися в гостьовій кімнаті.
Це її остання ніч тут.
Так, звісно. Моя остання ніч тут.
Правда?
Так-так.
…це моя дружина, а це я.
Це вже краще.
-Я б так не жартувала. -Чому?
Люди тут переймаються через зміни клімату.
-Це правда. -Мені на це начхати.
Я хочу й далі отримувати замовлення.
Тут ти маєш рацію.
-Фонд «Едем» добре платить. -Якого біса вони роблять?
Уявлення не маю.
Заходь.
Ого.
Можеш відпочити, почувайся як удома.
Не можу дочекатися, коли повернуся
і розповім підписникам про цей досвід.
Але для цього я маю зрозуміти, що це.
Чим ви займаєтеся, Еріку?
У тебе є ніч, щоб розібратися.
Допоможи мені.
І що це означає?
Тебе хтось чекає?
Удома.
-Хто на тебе чекає? -Ніхто. Я завжди жила сама.
А твої батьки?
У мене було схоже дитинство.
Моїх батьків ніколи не було вдома.
Мене виховав водій.
Педро.
Я проводив з ним цілий день.
Насправді, зараз, коли хтось каже «тато»,
мені на думку спадає Педро.
Тобі пощастило,
у твоєму житті був такий, як він.
Сім’я — ті, хто любить тебе.
І яка різниця, кровні вони чи ні.
Дякую.
За що?
За турботу про мене.
Ми дбаємо одне про одного.
Ти сумуватимеш за мною?
Звісно.
Кидаєш мене з Клаудією. Бачила, яка вона.
З тобою я говорив більше ніж з нею за три роки.
-А ти за мною? -Можливо.
Тільки «можливо»?
Ого. Дякую.
Насправді
я сумуватиму за тим, яка я з тобою.
Ти жорстока.
Хочеш, щоб я заплакав?
Ні.
Розкажи мені про цей острів, який каже тобі те, чого я не чую.
Ти не повіриш, що він каже.
Ні?
Він каже не кидати мене.
Інакше ти перетвориш мене в щось значно гірше.
Доброго ранку.
Вибач, але я мусив піти.
На коліна.
Що?
Я сказала: «На коліна».
Що ти робитимеш?
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин