ORIGINALNA NETFLIX DOKUMENTARNA SERIJA
Zemlja, dom milijuna vrsta živih bića.
No što bi moglo živjeti… drugdje?
U svemiru ima bezbroj planeta.
Ako na samo vrlo malenom broju tih planeta ima života,
tad svemir mora biti…
živ.
Sva živa bića imaju iste potrebe.
Moraju jesti.
Razmnožavati se.
I evoluirati.
Primjenom zakona života na Zemlji na ostatak svemira,
moguće je zamisliti što bi moglo živjeti
na nepoznatim nebeskim svjetovima.
Svim živim bićima treba planet.
No koliko planeta ima u svemiru?
Pomislite na našu zvijezdu,
Sunce,
oko kojeg se okreću Zemlja, Mars i Jupiter.
Ljudi su se stoljećima pitali što je s drugim zvijezdama.
Imaju li i one planete?
Prije 24 godine
našao sam jedan!
ZVJEZDARNICA PARANAL ČILE
Didier Queloz zvijezda je astrofizike.
Dobio je Nobelovu nagradu za otkriće prvog planeta
izvan našeg sunčevog sustava.
Imao sam 28 g. kad sam otkrio taj planet.
Pisao sam doktorat
i moj mentor dao mi je ključ prostorije s opremom.
Nakon što sam nekoliko puta pogledao 51 Peg,
vidio sam da se s tom zvijezdom nešto događa.
Iskreno, uspaničio sam se.
Pomislio sam da nešto ne valja s opremom.
Što sam se više trudio shvatiti, to mi je sve to imalo manje smisla.
Sve dok nisam zaključio da to mora biti planet.
Da je to vjerojatno planet.
Planet poput Jupitera.
To je baš fora.
Udaljene planete ne vidimo teleskopom
jer one ne svijetle.
No ako planet prođe ispred zvijezde,
baci malenu sjenu
i svjetlost zvijezde gotovo neznatno oslabi.
Kad astronomi primijete to blago zatamnjenje,
znaju da su otkrili planet.
Zdravo, ljudi.
Ovo sad gleda teleskop.
Ovo je slika s teleskopa.
U sredini je ono što promatramo.
Analiziramo cijelo to polje i obrađujemo podatke.
Ako imate sreću, dobijete ovo.
Blago pojačanje fluktuacije.
To mi kaže da se oko te zvijezde okreće planet.
Znamo da u svemiru postoji nevjerojatno mnogo planeta.
Mora postojati i bezbroj oblika života.
Zamislimo da je ovo Zemlja.
Zamislite da jedan metar predstavlja 20 svjetlosnih godina.
Dakle, dva metra su 40 svjetlosnih godina.
I tu se nalazi 51 Peg, gdje smo otkrili taj prvi planet.
Svako ovo svjetlo predstavlja zvijezdu oko koje smo otkrili planet.
Idućih nekoliko godina
planete smo počeli nalaziti posvuda.
Planete, posvuda planete
Sad ovo izgleda baš dobro.
Obzorje zvijezda i planeta posvuda oko nas.
Planeti izvan našeg sustava nazivaju se egzoplaneti.
Astronomi su otkrili više od 4000 takvih.
I stalno otkrivaju nove.
Sad vjeruju da oko svake zvijezde u svemiru kruži barem jedan planet.
To znači da ima više od milijun milijarda bilijuna egzoplaneta.
Više od svih zrna pijeska na Zemlji.
To je golemo platno za razvoj života.
Te udaljenosti su nezamislive.
Najbliži egzoplaneti bilijunima su kilometara udaljeni od nas.
No svi su oni podložni sili koja i Zemlju drži ondje gdje jest.
Gravitaciji.
Zamislite planet dvaput veći od Zemlje,
s dvaput jačom gravitacijom.
Ovo je Atlas.
Kako bi se život prilagodio takvom planetu?
Gravitacija vegetaciju vuče prema površini planeta.
No sjeme može plutati zrakom.
To je zato što je gravitacija ovdje tako jaka.
Molekule zraka čvrsto su zgusnute.
Tako stvaraju gustu atmosferu kojom sjeme može plutati.
A gdje ima sjemena,
ima i zračnih biljojeda.
Golemih bića sa šest krila
koja lete na gustom zračnom jastuku.
Zbog jake gravitacije dvostruko su teži nego što bi bili na Zemlji.
No ne padaju s neba.
Atmosfera je dovoljno gusta da bi ih održala u zraku.
Na Atlasu, kao i na Zemlji
čin letenja uvijek je zapravo borba s gravitacijom.
GARDSKO JEZERO ITALIJA
Moglo bi se reći da imam kompliciran odnos s gravitacijom.
Jasno osjećate kako gravitacija povlači dolje
kad se penjete uvis.
Oduvijek sam sanjao o tome da mogu letjeti.
Paraglajding volim zato što je to jednostavno i intuitivno.
Samo vi i zrak.
Poput zračnih biljojeda na Atlasu,
paraglajderi se krilima služe kako bi se uzdigli uvis.
Ali zemaljska atmosfera manje je gusta
pa im treba više truda da bi ostali u zraku.
Većina zrak ne vidi kao tvar.
Ali ja ga, dok letim,
vidim kao tekućinu koja teče gore i dolje po dolini
i uz rubove grebena.
Bilo bi čudno kad bih letio u gustoj atmosferi.
Mogao bih letjeti beskrajno, bez imalo truda.
Najlakše se podiže tako da ulovi stup toplijeg zraka,
takozvani termalni stup.
Kad ulovite termalni stup, to je kao da pokrenete dizalo.
Osjećate kako vas diže.
Aha, tako!
Podiže me samo snaga prirode.
Kad letim i vidim pticu, zaključim da je ondje termalni stup.
Zato stalno gledamo gdje su.
Možete osjetiti ravnotežu između gravitacije koja vas privlači
i zraka koji vas podiže.
Tad možete iskoristiti tjelesnu težinu
kako biste povećali brzinu i proizveli više energije
i tad osjećate kretanje zrakom.
Gravitacija je na Zemlji slabija nego na Atlasu.
Ali tanja atmosfera znači i manji uzgon.
Tako da, prije ili poslije, sve padne.
ATMOSFERSKA GUSTOĆA 6.5kg/ m3
Na Atlasu zračni biljojedi nikad ne moraju sletjeti.
Prednja i stražnja krila služe za smjer i potisak.
Duga srednja krila hvataju termalne stupove.
Unatoč težini,
zrak je dovoljno gust da bi oni mogli živjeti u zraku.
No to nije uvijek miran život.
Kao i na Zemlji, biljojedi privlače grabežljivce.
Služeći se bakterijama koje stvaraju vodik u zračnim mjehurima
i grabežljivci se vinu u zrak.
Sami ne mogu svladati lovinu.
Zato love u čoporu.
Čekaju da se zračni biljojed odvoji od ostalih.
Kad ugledaju metu, ispuste plin.
I napadnu s visine.
Najbrži grabežljivac na Zemlji koristi se istom taktikom.
Sokolarstvom se bavim
jer volim grabežljivi nagon sokola i njihovu brzinu.
Volim kako se koriste tom brzinom.
Kad gledate vrhunskog grabežljivca u lovu…
To je savršenstvo.
DOLINA RIJEKE WIND WYOMING, SAD
Sad imam 30-ak ptica.
Svaka ptica ima svoju osobnost.
Sokole volim
jer je evolucija stvorila savršeno biće.
Razvio sam odnos s njima.
Svakako sa svoje strane.
Ne vjerujem da me vide tako, ali vide me kao dio tima.
Vahe Alaverdian uči sokoliće izlegle u zatočeništvu da love.
Ove ptice genski su programirane da budu vrhunski zračni grabežljivci.
Mi sokolari samo budimo taj nagon u sokolu.
Prvo ih dresiramo mamcem.
Idemo!
Želim mu pokazati mamac.
Želim da koordinira oči i kandže
i izbaci kandže kao da će ga zgrabiti.
Tad mu ga pokušam izmaknuti,
natjerati ga da se opet vine uvis i sve pokuša iznova.
Želim da se obruši što okomitije.
Tako će poslije loviti divljač.
Kad su sokolići spremni, Vahe ih upozna s pravom lovinom:
trkaćim golubom.
Sokolić ne može letjeti tako brzo.
Zato mu je najbolja šansa da se obruši na njega uz pomoć gravitacije.
Kad sokol zaključi da je u prednosti,
sklopi krila uz tijelo.
Stisnu se u oblik suze.
I obruše s visine.
Kinetička energija sokola koji udari goluba
jednaka je onoj koju bismo osjetili da nas pogodi topovska kugla.
Za vrijeme obuke golub najčešće pobjegne
jer se sokol obrušava s visine manje od 300 metara.
Kad bude lovio za stvarno, obrušavat će se s veće visine.
Smrtonosno.
GRAVITACIJSKO UBRZANJE 20.49M/s2
Grabežljivci napadaju.
Služe se krilima kako bi izazvali trenje
i destabilizirali zračnog biljojeda
te ga proždrli na tlu.
No ovaj čopor premalen je za tako veliku zvijer.
Danas će ostati gladni.
Biljojed se penje na sigurniju visinu
kako bi se oporavio.
No to je plodna ženka i zato ima pratitelje.
Mužjake koji se natječu da bi ih odabrala za partnera.
Njihov veliki rep je hendikep.
Otežava im let.
Ali ženki su oni pokazatelj plodnosti.
Prvi koji dođe do nje moći će se pariti i prenijeti svoje gene.
Isto načelo vrijedi na Zemlji.
U zraku.
I na tlu.
Mužjaci se bore za pravo na parenje.
Kad ljudi gledaju kukce na televiziji,
mislim da zamišljaju snimatelja u džungli,
kraj rijeke ili u žbunju,
kako čeka kukce da dođu
i pare se ili bore pred kamerom.
Ali to ne ide tako.
COTSWOLDS ENGLESKA
Ovo je ruševna stara koliba vezana za kuću mojih roditelja iza nas.
Velika je prednost kad imate ovakvo što kraj roditelja.
Dobro večerate i dobivate užinu preko dana.
Pogledajte što radimo.
Što je to?
To su nosorošci.
Mužjak ima velike rogove.
Ženka ih nema. To je dio spolne selekcije
jer ženke vole mužjake s velikim rogovima.
Svaki put kad se pare
odabrat će kukca s nešto većim rogovima
od onog s kojim su bile prije
pa će se tako prenijeti gen tog mužjaka.
Tako da s naraštajima rog postaje sve veći.
-Nekamo posebno? -Nasuprot drugog muškarca.
Odmah su počeli.
Rog nosorošca je poput repa zračnog biljojeda.
Razvili su se za seksualno natjecanje.
Taj dominantni opet je uspio.
To je dobra snimka. Htjeli smo snimiti kako ulazi u nju.
Jedan, dva, tri.
-To je dobro? -Da.
-To je to.
-Stavljaš to unutra? -Da.
Mužjaci insekata ne bore se uvijek za ženku.
Katkad je dovoljno da pokažu fizičku nadmoć.
Približit ću ti mužjaka.
Ide tebi zdesna.
Odletio je.
Ovo su diopsidae.
Ove mušica je fantastična.
Podsjeća na mrava s golemim očima na stapkama.
I mužjak i ženka
imaju oči na vrhu stapke,
ali mužjaci imaju mnogo duže stapke.
Mužjaci s dugačkim stapkama
prilaze jedan drugom
i kao da otplešu neku vrst plesa.
Pritom pokušavaju odrediti koji ima duže stapke.
Evo, sad to izvode.
Pobjednik će ostati gdje jest, a poraženi će se povući.
Taj pobjednik imat će pristup ženki i moći će se spariti s njom.
Prenijet će joj svoje gene,
pa tako i onaj za duže očne stapke.
Jesam! Snimio sam.
Fantastično!
Inače to traje jednu sekundu. Ovo je fantastično!
Zašto se ovaj insekt toliko trudi
da bi imao ovako goleme stapke?
Pa zato da bi ženki pokazao
kako je spreman utrošiti golemu energiju u nešto
što je posve nepotrebno.
Ako je u stanju preživjeti,
ako može letjeti i živjeti, a da ga nitko još nije pojeo,
iako mu iz glave viri taj potpuno nepotreban dodatak,
tada to znači da se s takvim vrijedi pariti.
Na Atlasu
dugi rep mužjaka zračnog biljojeda pokazuje da je idealan odabir
za stvaranje idućeg naraštaja.
No majka jaja ne može izleći u zraku.
Mora sletjeti.
Zbog gravitacije je previše teška da bi opet mogla uzletjeti.
Kako bi stvorila novi život, morat će se lišiti vlastitog.
Mladunčad odrasta blizu mjesta na kojem je majka uginula.
Sad se moraju izdići s tla i poletjeti.
No čekaju ih strvinari.
Bića bez kostiju i kostura, tako da su zapravo bezoblična.
Ubijaju omatanjem i rastvaranjem lovine.
Zračni biljojedi tek su se izlegli, no već su u životnoj opasnosti.
Sad više nema povratka.
PUSTINJA KALAHARI JUŽNA AFRIKA
Svaki dan na Zemlji
mlade životinje suočene su s golemim opasnostima
koje moraju preživjeti.
60 % merkata ne doživi prvi rođendan.
Mladi merkati u početku svog života
ovdje su suočeni s mnogim opasnostima.
Ranjivi su mnogo mjeseci nakon što se okote.
A pogotovo prvih mjesec-dva po izlasku iz jazbine.
Grabežljivaca ima posvuda i stalna su im opasnost.
Ovdje ima zmija
koje jedu mlade merkate.
Maleni merkat siguran je u skupini.
Ali ranjiv je ako zaostane za drugima.
Škorpioni su stalna prijetnja.
Mladunčad je potpuno nesposobna.
Ne znaju ništa o opasnosti od škorpiona.
Ali ne mogu vječno izbjegavati tu opasnost.
Morat će se naučiti nositi s tom prijetnjom.
Kad se mladunče merkata prvi put suoči sa škorpionom
i mora se sukobiti s njim,
to je vjerojatno strašan susret.
Ovo je pravi trenutak istine.
To je obred zrelosti jer kad to uspiju sami učiniti,
to označava da je došlo vrijeme da sami traže hranu,
postanu nezavisni i korisni članovi skupine.
Uspjeli su izbjeći to ranjivo vrijeme rane mladosti
i odradili tu tranziciju u život odraslih.
To je korak prema zrelosti,
no ni poslije im ni u kom slučaju nije lako.
Čeka ga još puno prijetnja
i morat će još puno učiti da bi posve odrastao.
Ako mladunci zračnih biljojeda kane odrasti,
nemaju izbora.
Vrijeme je da polete.
Ni u zraku neće biti na sigurnom.
Na Atlasu je preživljavanje čista igra na sreću.
Život se nastavlja iz naraštaja u naraštaj.
Bar zasad.
Jaka gravitacija Atlasa privlači asteroide koji se sudaraju s njim.
Većina ih izgori u atmosferi.
Ali stalna je prijetnja da bi se nešto veliko moglo probiti
i promijeniti tijek života na planetu.
Budući da je Zemljina gravitacija slabija od Atlasove,
padovi asteroida rjeđa su pojava.
No kad se to dogodi, posljedice mogu biti katastrofalne.
Ovo je Jukatanski poluotok.
70 000 četvornih kilometara tropske džungle.
U toj džungli krije se mnogo vrtača poznatih pod imenom cenote.
JUKATANSKI POLUOTOK MEKSIKO
To su ulazi u goleme sustave podzemnih špilja.
Na poluotoku nema površinskih rijeka ni potoka,
pa su ove podzemne špilje jedini izvor vode.
No najzanimljivija je lokacija ovih cenota.
Premda na cijelom poluotoku ima 10 000 ili više cenota,
no na sjeverozapadnom dijelu
pojavljuju se u jasno vidljivom polukrugu.
Kad taj polukrug slijedimo do Meksičkog zaljeva,
dobivamo puni krug koji označava ono što bismo očekivali
od ruba kratera koji je nastao u padu asteroida.
Prije 65 milijuna godina
gravitacija je privukla asteroid u Sunčev sustav.
On je pao na površinu planeta
i izazvao izumiranje 75 % života na Zemlji.
Taj pad asteroida podigao je toliko prašine
da je 2 g. blokirao Sunčevu svjetlost.
Planet je uronio u tamu.
Ništa nije moglo rasti.
To bi se dogodilo i na Atlasu
kad bi dovoljno veliki asteroid pao na planet.
U cenotama je teško preživjeti.
Kao općenito na Zemlji prije 65 milijuna godina.
Kakve osobine neka vrsta mora imati da bi izbjegla izumiranje?
Netko je ovdje.
Krokodili su vrlo otporni.
Žive u vodi i na kopnu.
Svežderi su. Ne zahtijevaju posebnu prehranu.
Jedu gotovo sve.
Prihvaćaju sve što im je dostupno i dovoljno dobro za jelo.
Jedan je upao u ovu cenotu i sad je zatočen, ne može izaći.
Ali nekako je ipak uspio.
Vrlo su otporni.
U svijetu koji se stalno mijenja isplati se biti svestran,
a ne specijaliziran.
Kad bi veliki asteroid pao na Atlas,
zračni biljojedi i grabežljivci bi propali.
Previše su specijalizirani da bi se prilagodili.
Svestrani su strvinari bez kostiju.
Poput krokodila, oni jedu sve
i žive bilo gdje.
Na izmišljenom planetu s jakom gravitacijom
oni bi najprije mogli preživjeti.
Kako bi se život mogao prilagoditi na drukčijem planetu?
Na planetu gdje su životinje zatočene između vrele pustinje
i smrznute zemlje sjena?
Na planetu krajnosti.
Prijevod titlova: Ivan Zorić