A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
A Föld milliónyi fajnak ad otthont.
De vajon létezik élet... máshol is?
Számtalan bolygó van az univerzumban.
Ha közülük akár csak némelyiken is létezik élet,
az azt jelenti, hogy az univerzum... maga is él.
Minden élőlénynek ugyanarra van szüksége:
táplálékra...
szaporodásra...
és fejlődésre.
A Föld természeti törvényeit
az univerzum egészére vetítve...
elképzelhető,
mik is élhetnek...
egy-egy idegen világban.
Minden életformának kell egy bolygó, amin létezhet.
De vajon hány bolygó lehet az univerzumban?
A központi csillagunk
a Nap.
Körülötte kering a Föld, a Mars, a Jupiter.
Évszázadok óta
kérdezzük magunktól: „Na és a többi csillag?
Nekik is vannak bolygóik?”
És aztán 24 évvel ezelőtt
találtam egyet.
PARANAL CSILLAGVIZSGÁLÓ CHILE
Didier Queloz egy asztrofizikus szupersztár.
Nobel-díjat kapott, mert elsőként fedezett fel bolygót
a naprendszerünkön túl.
28 évesen találtam rá a bolygóra.
A doktorim megszerzése előtt történt.
A konzulensem ideadta a létesítmény kulcsát.
Aztán miután párszor már megfigyeltem az 51 Pegasi csillagot,
valami furcsaságot véltem felfedezni.
És bevallom, akkor pánikba is estem.
Azt hittem, valami nem stimmel a teleszkóppal.
Minél inkább meg akartam érteni, annál kevésbé volt értelme.
Amíg a meggyőződésemmé nem vált, hogy van ott egy bolygó.
Az valószínűleg egy bolygó.
Az talán a Jupiter.
Klassz.
A távoli bolygók teleszkóppal nem láthatók,
mivel nem bocsátanak ki fényt.
De ha egy bolygó egy csillag előtt halad el,
apró árnyékot vet rá,
minimálisan gyengítve a csillag fényét.
Amikor a csillagászok észlelik a fényerő csökkenését,
akkor egy új bolygóra bukkantak.
Sziasztok!
Ezt látja most a teleszkóp.
Ez az általa alkotott kép.
Középen látható, amit épp megfigyelünk.
Szóval elemzed ezt az egész mezőt, feldolgozod az adatokat,
és ha szerencsés vagy, észreveszed ezt itt.
Egy kicsit gyengül a fényáram,
amiből tudom, hogy egy bolygó kering a csillag körül.
Tudjuk, hogy rengeteg bolygó van az univerzumban.
Csilliárdnyi különböző életforma.
Tegyük fel, hogy ez itt a Föld!
Rendben?
És mondjuk, egy méter húsz fényévnek felel meg.
Két méter tehát negyven fényév.
Itt van az 51 Pegasi, ahol az első bolygót észleltük.
Az apró fények mindegyike egy csillagot jelképez,
amelynél bolygóra bukkantunk.
A rá következő néhány évben
mindenütt bolygók bukkantak fel.
Bolygók, bolygók mindenütt
Klasszul néz ki.
Csillagok és bolygók a horizonton... ameddig a szem ellát.
A naprendszerünkön kívüli bolygókat exobolygóknak nevezzük.
Csillagászok eddig több mint négyezret találtak.
És egyre többre bukkannak.
Úgy hiszik, az univerzum minden csillagára jut legalább egy bolygó.
Ez több milliónyi, milliárdnyi, billiónyi exobolygót jelent.
Több, mint amennyi homokszem található az egész Földön.
Az élet fejlődésének hatalmas festővászna.
A távolságok elképesztőek.
A legközelebbi exobolygó több billió mérföldre van tőlünk.
De ugyanaz az erő hat rájuk, ami a Földet is a helyén tartja.
A gravitáció.
Képzeljünk el egy kétszer akkora bolygót, mint a Föld!
Kétszer erősebb gravitációval.
Íme az Atlasz.
Hogyan alkalmazkodna az élet egy ilyen világhoz?
A gravitáció a bolygó felszínén tartja a növényzetet.
A magok mégis szabadon lebegnek a levegőben.
Ez a gravitációs erő nagysága miatt van.
A levegő molekulái szorosan összetömörültek...
egy sűrű, lebegésre alkalmas közeget teremtve a magvak számára.
És ahol magok vannak,
ott égi legelészők is.
Óriás, hatszárnyú növényevők...
szárnyalnak a dús légpárnák tetején.
Az erősebb gravitáció miatt
kétszer nehezebbek, mint a Földön lennének.
Mégsem zuhannak le odafentről.
A légkör sűrűsége elegendő ahhoz, hogy fent tartsa őket a levegőben.
Az Atlaszon, akárcsak a Földön
a repülés mindig a gravitáció leküzdéséről szól.
GARDA-TÓ OLASZORSZÁG
Mondhatni, igen bonyolult a kapcsolatom a gravitációval.
Érezni, hogy a gravitációs erő lefelé húz,
miközben felfelé haladnál.
De mindig is a repülésről álmodoztam.
Juhé!
A siklóernyőzésben azt szeretem a legjobban, hogy egyszerű és intuitív.
Egyedül vagy odafent.
Az Atlasz égi legelészőihez hasonlóan
a siklóernyősök is szárny segítségével emelkednek.
De a Földön a légkör nem annyira sűrű...
így nagyobb erőfeszítés kell a levegőben maradáshoz.
A levegőt sokan nem tekintik anyagnak...
de én repülés közben
a völgyekben hullámzó folyadéknak tekintem
a hegyormok mentén.
Nagyon furcsa lenne sokkal sűrűbb légkörben repülni.
Végig könnyedén tudnék siklani, erőfeszítés nélkül.
Az emelkedés legjobb módja egy felfelé ható légáramlat kiaknázása.
Ezt nevezik termiknek.
Amikor odaérsz,
az nagyon hasonló egy lift elindulásához.
Érzed az erőt, ami felhúz.
Igen! Ez az!
A természet ereje felfelé húz.
Ha repüléskor egy fent köröző madarat látok,
akkor ott van egy termik.
Ezért folyamatosan figyelem őket.
Érzed a visszahúzó gravitáció és a felfelé emelő levegő egyensúlyát.
Azután a testtömeged segítségével
gyorsíthatsz, amivel még több energiát termelsz,
és közlekedhetsz a levegőben.
A gravitáció ugyan gyengébb a Földön, mint az Atlaszon...
de a ritkább légkörben kisebb a felhajtóerő.
Így aztán végül minden földet ér.
LÉGKÖRSŰRŰSÉG
Az Atlasz égi legelészőinek sosem kell leszállniuk.
Mellső és hátsó szárnyaikkal kormányoznak és hajtják magukat.
Hosszú középső szárnyaikkal haladnak termikről termikre.
Testtömegük ellenére
a levegő elég sűrű ahhoz, hogy odafent szárnyalva...
élhessenek.
De mégsem mindig háborítatlanul.
Ahogy a Földön is, a legelészők vonzzák a ragadozókat.
Zsákjuk hidrogéntermelő baktériumok segítségével felfúvódik,
így emelkednek fel.
Egyedül nincs esélyük prédájukkal szemben...
ezért csoportosan vadásznak...
kivárva, míg az egyik legelésző elsodródik a többitől.
Célba veszik a prédát, kieresztik a gázt...
és felülről támadnak.
A Föld leggyorsabb ragadozója
ugyanezt a módszert alkalmazza.
Azért érdekelnek a sólymok,
mert náluk a ragadozóösztön sebességgel párosul,
és ezt szépen ki is használják.
És figyelni egy csúcsragadozót, ahogy végzi a dolgát…
Maga a tökéletesség.
WIND RIVER-VÖLGY EGYESÜLT ÁLLAMOK, WYOMING ÁLLAM
Jelenleg olyan harminc madaram lehet.
Mindegyiknek más a személyisége.
Azt szeretem bennük,
hogy az evolúció tökéletessé tette őket.
Kapcsolatot teremtettem velük.
Én a magam részéről úgy érzem.
A sólymok talán nem így látják,
de biztosan csapattagnak tekintenek.
Vahe Alaverdian fogságban született sólymokat tanít vadászni.
Ezek a madarak genetikailag
a légi vadászatra vannak programozva.
Mi solymászok csupán
felébresztjük a bennük rejlő vadászösztönt.
Az első lépés a csaliztatás.
Gyerünk, pajti!
Szeretném megmutatni neki a csalit...
hogy a szemek és lábak összehangolásával...
felé nyúljon, és megpróbálja elkapni.
Eközben én próbálom elhúzni a sólyom elől,
hogy az újra felrepüljön, és megismételje.
Azt akarom, hogy minél függőlegesebben zuhanjon lefelé.
Később ezzel a technikával fognak élő állatokra vadászni.
Mikor a sólymok készen állnak rá, Vahe élő célpontot vesz elő:
egy versenygalambot.
A sólyom nem képes a galamb nyomába érni,
így a legjobb megoldás számára a gravitációt kihasználó zuhanórepülés.
Mikor a sólyom elérkezettnek látja az időt,
behúzza a szárnyait.
Csepp formájúra húzza össze magát,
ahogy lecsap az égből.
A sólyom galambra ható mozgási energiája olyan,
mintha minket ágyúgolyó találna el.
A kiképzést a galamb mindig túléli,
mert a sólyom kevesebb mint 300 méterről tanul meg zuhanni.
Egy valódi vadászat során
sokkal magasabbról zuhan...
és az eredmény mindig halálos.
GRAVITÁCIÓS GYORSULÁS
A ragadozók megindulnak.
Kiterjesztik szárnyaikat, hogy ellenállást hozzanak létre...
így destabilizálva az égi legelészőt,
hogy a talajon falják fel.
De ez a falka túl kicsi hogy végezzen egy ekkora fenevaddal.
Ma éhen maradnak.
Az égi legelésző biztonságos magasságba emelkedik...
hogy összeszedje magát.
De termékeny nőstényként
társaságot kap.
Hím legelészők versengenek, hogy őket válassza párként.
Túlméretes farkuk hátrányt jelent,
mert megnehezíti a repülést.
De a nőstény számára
az életképességet jelzik.
A nőstényt elsőként beérő hím párosodhat vele,
és örökítheti tovább génjeit.
Ugyanez az elv érvényesül a Földön is.
Akár fent az égen,
akár lent a talajszinten.
A hímek a párosodás jogáért versenyeznek.
Azt hiszem, akik a tévé előtt ülve nézik a rovarokat,
elképzelik az operatőrt ahogy ül a dzsungelben,
a folyónál vagy egy sövénynél,
várva, hogy felbukkanjon a bogár,
és a kamera előtt szaporodjon vagy harcoljon.
Nem így zajlik.
COTSWOLDS ANGLIA
Ez egy rozzant, öreg fészer a szüleim házához hozzáépítve,
ami itt van mögöttem.
Egy ilyen hely a szülők házánál óriási előnyökkel jár:
remek vacsorát kapsz este, napközben meg folyamatosan jön a tea.
Gyere, nézd meg, mit csinálunk!
Ó, atyaég!
Ezek meg mi a csudák?
Orrszarvúbogarak.
A hímnek nagy szarvai vannak. A nősténynek nincsenek.
Ez a szexuális szelekció egy formája, mert a nőstényeknek tetszenek
a nagy szarvú hímek.
Ahányszor párosodnak,
mindig egy kicsit nagyobb szarvú bogárral teszik,
mint az előző kiválasztott,
így aztán a hím továbbörökíti a génjeit.
Nemzedékek alatt így a szarvak egyre nagyobbra nőnek.
- Hová tegyem? - A rönkre, a másik hímmel szemben.
Na tessék! Rögtön nekiláttak.
A hím orrszarvúbogár szarvai olyanok,
mint a hím égi legelésző farka.
A párzási versengés miatt fejlődtek ki.
A domináns újra győzött.
Remek felvétel!
A behatolásról akartunk felvételt.
Egy, kettő, három.
- Így jó? - Igen.
- Ennyi.
- Beteszed? - Igen.
A hím rovarok nem mindig harcolnak a párjuk becserkészéséért.
Néha elég kicsit parádézni a fizikai képességeikkel.
Jól van, eléd terelem a hímet.
Tőled jobbra jön.
Na! Erre elrepült.
Ezek nyelesszemű legyek.
A nyelesszemű légy csodás kis élőlény.
Kicsit olyan, mint egy hangya csak óriási, nyeles szemekkel.
A hímnek és a nősténynek is
nyelek végén van a szeme,
de a hím szemnyelei hosszabbak a nőstényénél.
A hosszú szemnyelű hímek
megközelítik egymást,
és mondhatni, táncolnak egyet.
Így próbálják eldönteni,
melyiküknek van nagyobb szemnyele.
Ez az! Patthelyzet.
A győztes a helyszínen marad, a vesztes meg elsomfordál.
A győztes így hozzáfér a nőstényhez és párosodhat vele,
így továbbörökítve a génállományát,
a hosszabb szemnyél genetikai kódjával együtt.
- Igen! Megvan. - Rajta vagy?
Fantasztikus!
Általában egy másodperc, és eltűnnek. Nagyszerű!
Miért fektetne a nyelesszemű légy ennyi energiát az óriási szemnyélbe?
A koncepció az, hogy ezzel szembetűnően jelzi a nősténynek,
hogy rengeteg energiát képes befektetni ebbe a teljesen szükségtelen testrészbe.
És ha így is életben marad,
repked, él és virul, és nem válik prédává,
és ráadásul egy ilyen feleslegesen kirívó nyél nő ki a fejéből,
akkor vele aztán jó lóra lehet tenni szaporodásügyileg.
Az Atlaszon
a hím égi legelésző hosszú farka jelzi, hogy ő az ideális választás...
a következő generáció nemzésére.
De az anya nem rakhat tojásokat a levegőben.
Leszállt hát a talajra.
A gravitáció miatt túl súlyos, hogy ismét a levegőbe emelkedjen.
Az új élet teremtéséért a sajátját kell feláldoznia.
A kicsinyek az anyjuk holttestének közelében nőnek fel.
De most el kell hagyniuk a talajt, és felszállni a levegőbe.
De dögevők leselkednek rájuk.
Puhatestű teremtmények,
amorf, váz nélküli testtel.
Bekebelezik és megemésztik zsákmányukat.
Az égi legelészők éppen csak kikeltek, de máris halálos veszélyben vannak.
És már nincs visszaút.
KALAHÁRI SIVATAG DÉL-AFRIKA
Az állatkölyköknek a Földön minimálisak az esélyei
a mindennapos túlélésre.
A szurikáták hatvan százaléka nem éri meg az egyéves kort.
Egy fiatal szurikátára élete korai szakaszában
rengeteg veszély leselkedik itt.
Születésük után hosszú hónapokig védtelenek.
Főleg az első egy-két hónapban, miután kimásznak a kotorékból.
Mindenütt jelen vannak az állandó veszélyt jelentő ragadozók.
Errefelé a kígyók...
zsákmányul ejtik a fiatal szurikátákat.
Egy szurikátakölyök a csapaton belül biztonságban van,
de ha lemarad, sebezhetővé válik.
A skorpiók állandó fenyegetést jelentenek.
A kölykök eleinte teljesen tudatlanok,
rá se hederítenek a skorpiókra.
De nem kerülhetik el őket örökké.
Előbb-utóbb meg kell tanulniuk semlegesíteni a veszélyt.
Egy szurikátakölyök első szembenállása egy skorpióval,
amikor csak magára van utalva...
biztosan félelmetes esemény.
Ez valóban az igazság pillanata.
Ez az igazi beavatási szertartás, mert ha sikeresen veszik az akadályt,
akkor eljutottak az önálló élelemszerzés szintjére,
önellátóvá és a csapat hasznos tagjává válhatnak.
Maguk mögött hagyták a kölyökkori sebezhetőséget,
és átlépték a felnőtté váláshoz vezető út küszöbét.
Ez a kezdeti lépés az új úton,
ami bizony rögös és nehéz.
Ezernyi fenyegetés vár rájuk,
és sokat kell tanulniuk, hogy megérjék a felnőttkort.
Ha az égilegelésző-kölykök fel akarnak nőni,
nincs választásuk.
Ideje repülniük.
Még a levegőben sincsenek biztonságban.
Az Atlaszon
a túlélés a szerencsén múlik.
Az élet nemzedékről nemzedékre száll tovább.
Legalábbis egyelőre.
Az Atlasz erős gravitációja aszteroidákat vonz magához.
Legtöbbjük elég az atmoszférában.
De fennáll a veszélye, hogy egy nagyobb aszteroida átjut...
és újraindítja a bolygón az élet folyamatát.
Mivel a Földön az atlaszinál gyengébb a gravitáció,
az efféle becsapódások ritkábbak.
De a bekövetkezésük katasztrofális következményekkel járhat.
Ez a Yucatán-félsziget.
Hetvenezer négyzetkilométernyi trópusi dzsungel.
De a dzsungel számos víznyelőt, más néven cenotét rejt.
YUCATÁN-FÉLSZIGET MEXIKÓ
Ezek hatalmas föld alatti barlangrendszerek bejáratai.
A félszigeten nincsenek felszíni folyók vagy patakok,
tehát az egyetlen vízforrás a föld alatti barlangokban található.
A legérdekesebb a cenoték földrajzi helyzete.
Bár valószínűleg tízezer vagy több cenote található a félszigeten,
az északnyugati csücsökben...
jól meghatározható félkör alakban helyezkednek el.
Ha kiegészítjük a félkört a Mexikói-öbölben...
akkor egy teljes kört kapunk, ami minden bizonnyal
egy aszteroida becsapódásának kráterét jelzi.
Hatvanötmillió évvel ezelőtt
a gravitáció egy aszteroidát vonzott a naprendszerünkbe.
Becsapódott a bolygónk felszínébe,
a földi élet 75 százalékának kipusztulását okozva.
Az aszteroida becsapódása során elég törmelék keletkezett,
hogy két évre eltakarja a napfényt.
Egy sötétségbe borult világ,
ahol semmi sem nő.
Ez történne az Atlasszal...
ha egy elég nagy aszteroida csapódna a bolygóba.
A cenotékben igen nehéz a túlélés...
hasonlóan a hatvanötmillió évvel ezelőtti Földhöz.
Milyen tulajdonságokkal kell bírnia egy fajnak, hogy túlélje a kihalást?
Van itt valaki.
A krokodilok nagyon szívós állatok.
A vízben és a szárazföldön is megélnek.
Sokrétűek. Nincs szükségük különleges étrendre.
Szinte bármit megesznek.
Amihez hozzáférnek, az nekik megfelel,
úgyhogy felfalják.
Ebbe a cenotébe
beleesett egy krokodil. Csapdába került, kiút nélkül...
de valahogyan, valami módon...
életben maradt.
Igazi túlélők.
Egy változó világban az alkalmazkodóképesség kifizetődő,
ennek hiánya viszont nem.
Ha elég nagy aszteroida csapódna az Atlaszba,
az égi legelészők és a ragadozók is kipusztulnának.
Ők már képtelenek lennének alkalmazkodni a változáshoz.
Akik képesek lennének rá, azok a puhatestű dögevők.
Akárcsak a krokodilok, ők is bármit megesznek...
és bárhol megélnek.
Ennek a képzeletbeli, erős gravitációjú világnak
ők lehetnek az igazi túlélői.
Hogyan alkalmazkodna az élet
egy másik világban?
Ahol az élőlények... a forró sivatag és egy...
fagyos árnyékvilág között rekedtek.
A szélsőségek világában.
A feliratot fordította: Botos János