EN ORIGINAL-DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Jorden er hjem til flere millioner arter.
Men hva kan leve... bortenfor?
Astronomer har oppdaget flere tusen planeter
utenfor vårt solsystem.
De tror det finnes mange billioner flere.
Hvis det finnes liv på bare en brøkdel av dem,
må universet være... levende.
Alt levende har de samme behovene:
Næring...
...forplantning...
...og utvikling.
Ved å anvende Jordens naturlover
på resten av universet...
...er det mulig å se for seg
hva som kan leve...
...på fremmede planeter.
De fleste planetene vi vet om, er så ugjestmilde
at det virker umulig at noe kan leve der.
Men det er forbløffende hvor livet kan ta tak.
Så lenge jeg kan huske, har mamma kalt meg et romvesen.
Fordi jeg alltid har vært opptatt av verdensrommet.
Jeg har alltid visst at jeg ville utforske universet.
DANAKILDEPRESJONEN ETIOPIA
Herregud.
ASTROBIOLOG
Dette er det utroligste stedet jeg har sett.
Det er slik andre planeter ser ut i drømmene mine.
Det er utrolig.
Så... ja.
Danakildepresjonen er kjent som "porten til helvete".
Den ligger 120 meter under havet og er vulkansk.
Den er Jordens varmeste sted.
Vi er på 79 °C. 82 °C.
Den topper seg på 87.
Hvis livet kan eksistere her,
kan det eksistere på utallige planeter i universet.
Liv på andre planeter må ha kjemi.
Vi vet ikke om den vil være helt lik vår, men de må ha kjemi for å overleve.
Og den kjemien vil være underlagt begrensninger.
For eksempel består alt liv av celler.
I disse cellene finnes biomolekyler
som lar cellene fungere, leve og arbeide.
Det er maskineriet vårt som driver kjemien
og holder livet i live.
Derfor ønsker vi å forstå hvordan maskineriet fungerer,
og hva som kan få maskineriet til å bryte sammen.
Inntil nylig ble det antatt at Danakil var for ugjestmildt til å opprettholde liv.
Men astrobiologer kommer hit for å lete etter enkle, encellede mikrober...
...som kalles ekstremofile.
Man kan ikke se mikrober med det blotte øye.
Man kan ikke bare hente vann fra en innsjø,
legge det under et mikroskop og se masse småkryp.
Den eneste metoden for å finne ekstremofile organismer
er ved å finne spor av deres DNA...
...med en bærbar sekvenseringsmaskin.
Dette er et lite apparat som ikke tåler varme,
og vi er på et av de varmeste stedene på Jorden.
Her i felten har vi en kjøleblokk
for å holde den kjølig, og kanalene våre er aktive.
Og vi har...
Vi har sekvensering!
Vi har faktisk sekvensering.
Vi har DNA her.
Utmerket.
Sekvensering av DNA er et bevis
på at ekstremofile organismer kan overleve i Danakils syreholdige vann.
Disse guttene er mikrobenes superhelter, og det er helt forbløffende
å lære mer og mer om de ulike strategiene og mekanismene
de bruker for å overleve i slike omgivelser.
Funnet av levende organismer her åpner opp for en besnærende mulighet:
At noen livsformer er barske nok til å overleve hvor som helst.
Selv i det ytre verdensrom.
En rød dvergstjerne.
Den vanligste stjernen i vår galakse.
Tenk deg en planet
i så nær bane at dens rotasjon blir låst av stjernens gravitasjon.
Den vender alltid den samme siden mot solen sin.
Dette er Janus.
Hvordan kan livet tilpasse seg en så ekstrem verden?
På én side av planeten er det alltid dag.
En brennhet ørken.
På den andre siden er det evig natt.
Et frossent skyggeland.
Klemt mellom de to er en strimmel med evig skumring.
Iskaldt smeltevann strømmer fra den kalde siden
og skjærer ut daler gjennom landskapet.
Selv her, hvor planeten er på sitt mest gjestmilde,
er det lite vegetasjon.
Men dypt inne i disse elvedalene
lever en utrolig, fembeint skapning.
En pentapod.
Den er ikke større enn en katt og er Janus' dominerende livsform.
Den kan tilpasse seg alle forhold.
På den kalde siden
er den kraftig og hårete.
På den varme siden er den skinnende, slank og skvetten.
Pentapoder kan bli hva de enn trenger å være...
...for å overleve.
På Jorden tilpasser alle dyr seg sine omgivelser.
Men noen er mer tilpasningsdyktige enn andre.
ARIMADALEN
Denne stien jeg nettopp fant,
er vakker og velstelt.
Man skulle tro den ble laget av et større dyr, eller kanskje et menneske.
Men den er laget av maur.
Spesielt bladskjærermaur.
Det ser stille ut nå...
ENTOMOLOG
...men om kvelden blir dette en maurmotorvei.
Blader vil strømme oppover mot tuen deres.
Se på det.
Dette er maurtuen.
Man kan se inn i koloniens hjerte. Det er mye som skjer.
Bladskjærermaur har faktisk ulike kaster.
Man har soldatene,
ulike arbeidere
og dronningen.
Hun er den eneste som legger egg, og det finnes bare én.
Uten henne ville ikke dette vært her.
En maurkoloni er avhengig av arbeidsfordeling.
Ulike kaster har ulike roller,
og de har alle former og størrelser.
Jeg tok nettopp en av soldatene,
og jeg tok også en veldig liten arbeider.
Den er ikke den minste arbeideren i kolonien, men den er ikke langt unna.
Jeg klarer knapt å holde soldaten. Det er vanskelig. Jeg kan føle styrken.
Jeg føler at hun prøver å unnslippe. Kjevene hennes er vidåpne.
Forskjellen er utrolig.
Tenk at alle kommer fra samme larve.
Alle maurene i en koloni er nær beslektet.
De har mange av de samme genene.
Men når de vokser opp, blir noen gener skrudd på, og andre av,
avhengig av maten de får.
Alle kan enten bli arbeidere, samlere eller soldater.
Evnen til å skape så ulike former og skikkelser fra samme plantegning
kalles polyfenisme.
"Poly" betyr "mange", og "fenisme" er former.
Edderkoppen gjorde nettopp det jeg har prøvd å unngå i hele natt.
Hun gikk inn på en av stiene til bladskjærerne.
Det er ikke bra.
Her ser man virkelig styrken til soldatene og kjevene deres.
Hvis noe forstyrrer kolonien,
er det deres jobb å komme og ta det, og det var det de gjorde.
Jeg blir allerede angrepet. Det vil gjøre vondt.
De kommer for å ta meg.
Alle skapninger som har denne evnen til å forvandle seg og reagere
på miljøforandringer så fort som maur kan,
har et utrolig fortrinn for ikke bare å overleve,
men faktisk dominere sin verden.
TEMPERATURSVINGNING
På Janus
er pentapoder eksperter på polyfenisme.
I likhet med maur kan de utvikle seg til ulike former.
Men alle begynner livet på samme sted:
skumringssonen.
To voksne er klare til å pare seg.
De er både hanner og hunner:
hermafroditter.
Hver av dem kan produsere avkom.
Det dobler sjansen for suksess.
Etter å ha paret seg forlater pentapoden elvedalens ly.
Den klatrer opp i høyden...
...klar for å føde.
På toppen blåser en konstant vind mellom den kalde og varm siden av planeten.
Men vinden gir en mulighet til å spre larvene.
Slik kan de kolonisere planeten.
På den varme siden er det mangel på vann.
Det kondenserer bare i skyggefulle områder.
Hvis det ikke finnes noe å spise, går de videre.
Med fem bein kan de bevege seg i alle retninger.
Og med ti øyne
er det lite de ikke får med seg.
Hvis de sanser et måltid,
bruker de følere for å finne det.
De må utnytte alle muligheter.
Livet i enhver ørken er en prøvelse.
Bare de tøffe overlever.
Og i naturen
er det lite som er tøffere
enn en skorpion.
-Ser du noe? -Jeg tror ikke det.
Mitt første barndomsminne om skorpioner
er fra da jeg var ti år gammel og så en stor skorpion.
Jeg skrek: "Mamma!"
Hun kom for å hjelpe meg.
Hun sa: "Hva skjedde?" Jeg pekte på skorpionen...
EVOLUSJONSBIOLOG
...i taket og sa: "Den vil spise meg."
Hun sa: "Nei, ta det med ro. Det er bare en skorpion."
Som en søt, meksikansk mor
tok hun sandalen sin og moste den lille jævelen mot taket.
Carlos Santibáñez-López er nå en ekspert på skorpioner.
Han spesialiserer seg på å studere giften deres.
Jeg drar ut om natten og bruker UV-lyset.
UV-lys får skorpionene til å gløde.
De har et spesielt protein i skallet.
Ja, la oss ta en titt på denne.
Se på dette!
Det er mange av dem.
Dette er flott.
Skorpioner har knapt endret seg på 400 millioner år.
De er perfekt tilpasset livet i ørkenen.
Skorpioner har et veldig tregt stoffskifte.
De kan overleve i lang tid uten mat og vann.
Vi har registrert noen arter som kan overleve et helt år
uten å spise noe.
De har akkurat nok energi til å opprettholde
de nødvendigste funksjonene som holder dem i live.
De må sørge for at de fanger maten neste gang den blir tilgjengelig.
Skorpioner har utviklet mange våpen de kan bruke til å jakte på byttedyr,
deriblant deres aller viktigste våpen:
gift.
For å studere skorpiongift
må Carlos trekke den ut av kjertler i halen.
Skorpiongift er en kraftig cocktail som inneholder mineraler, salter
og flere hundre proteiner med ulike funksjoner.
Prøv å være så rask som mulig.
Sånn, ja.
Vi bruker elektrisitet for å stimulere musklene.
Vi får bare veldig små mengder.
En bitte liten dråpe.
Men denne dråpen er så verdifull at vi ikke vil miste den.
Gi ham en god massasje.
Ja. Det er en liten dråpe.
Ja, det er greit.
Det funker. Vi har gift.
Den er der, men det er en bitte liten dråpe.
-Nemlig. -Ser du den?
-Ja. -Den er som en dråpe vann.
Gift er et såpass effektivt våpen
at det brukes av krypdyr, insekter og fisk.
Det har utviklet seg separat minst 30 ganger.
Jo oftere en egenskap som gift har utviklet seg på Jorden,
desto mer sannsynlig er det at den finnes på andre planeter.
På den varme siden av Janus
bruker pentapoder gift for å fange byttet sitt.
Men det er risikabelt å jakte alene.
Selv et giftig rovdyr er maktesløst
mot en sverm.
På den kalde siden av planeten er det like barskt.
Den ligger i evig mørke og får ingen energi fra solen.
Hvordan kan noe overleve?
På Jorden er nesten alt liv avhengig av sollys.
Planter omdanner solenergi til mat,
som gir næring til andre livsformer
Men det finnes noen utrolige steder på Jorden
der livet har utviklet seg uten noe lys.
Når jeg vurderer å gå inn i en hule som denne, vet jeg
at det er et fremmed miljø.
-Det dugger litt. -Ja.
Det er fullt av gode måter å dø på.
En stor risiko i denne hulen...
MIKROBIOLOG
...er at det finnes mye hydrogensulfid.
Hydrogensulfid kan være dødelig.
-Er du klar? -Ja.
Mannen min blir med meg som sikkerhetsansvarlig.
Han er ikke redd for å trekke oss ut og si: "På tide å gå. Du har fått nok."
Cueva de Villa Luz er en labyrint av kalksteinkamre.
Hydrogensulfid bobler opp fra jordskorpen.
Når den blandes med oksygen, danner den svovelsyre
og gjør vannet melkeaktig.
Det er likevel noen livsformer som overlever
og til og med blomstrer i disse forholdene.
Snottitter.
Dryppende bakteriekolonier.
Det er mange organismer i én snottitt.
Istedenfor å avhenge av fotosyntesen
spiser de hydrogensulfid
og bruker det som en energikilde.
-Er du klar med flammen? -Jepp.
Vi gjør den god og steril.
Greit. Sett lokk på den, takk.
La oss ta denne.
OK.
OK. Én snottitt.
Dette er noen av verdens beste snottitter.
De er skikkelig sure.
Surere enn bilbatterisyre.
Et helt økosystem har utviklet seg
for å livnære seg av snottittene.
Skapninger som aldri har sett dagslys.
Kan du se dem?
Ja.
Det er noen veldig store her til høyre.
Når du ser en av de hvite bakteriestrimlene,
ser du en fisk svømme etter den.
Her kommer det flere. Ser du? Her kommer en stor en.
Den kommer. Den tok den!
Å studere liv i totalt mørke
har utvidet vår søken etter liv i andre deler av universet.
Det har fått oss til å tenke på det faktum at vi kan finne liv
på steder vi aldri har vurdert.
-Tjuefem. -Tjuefem.
Det begynner å bli høyt.
Greit. Tror du vi burde komme oss ut?
Alt liv trenger en form for energi.
På den varme siden av Janus kommer den fra stjernelys.
På den kalde siden kommer den fra planetens indre.
Geotermisk aktivitet.
Når vulkansk trykk tvinger vann til overflaten,
oppstår en stor mengde nytt liv.
Da går pentapodene til verks.
De er ute etter larver som dukker opp rundt de geotermiske bassengene.
Men det er ikke lett.
Larvene har utviklet et forsvar.
De hopper og gir et varselsignal til andre.
De samarbeider å overleve.
På Jorden bruker noen dyr lys på samme måte...
...for å sende signaler.
ALLEGHENY NASJONALSKOG
Hvert eneste lyspunkt du ser der ute, er en ildflue.
Idet solen går ned, vil du se dem dukke opp.
Som små gnister fra et bål.
ENTOMOLOG
Det blir bare bedre utover natten.
Ildfluer blinker som en form for kommunikasjon.
De er blant de eneste landdyrene
som kommuniserer med sitt eget lys.
Bioluminescens utviklet seg blant ildfluene
som en advarsel til rovdyr
om at de er fulle av giftstoffer, og at man bør holde seg langt unna dem.
Nå bruker de den samme mekanismen for å finne seg en make.
Ildfluen produserer lys fra et organ på buken som kalles lykten.
Dette organet har et enzym
som produserer ett lysfoton. Denne reaksjonen involverer oksygen.
Ved å kontrollere strømmen av oksygen til lykten
kan de produsere lysglimt.
De kan skru den kjemiske reaksjonen på og av og bruke glimtene til å kommunisere.
Hannene flyr rundt, og de sender ut små "reklamer",
små lysglimt som sier: "Her er jeg. Se på meg."
Og hunnene venter på bakken og ser opp.
Når de ser en fyr de liker, blinker de tilbake.
Da vil hannen komme bort og blinke igjen.
Hun blinker tilbake, og så parer de seg.
Så dette er egentlig en stor flørtedans
som vi ser bak oss.
Hver art skaper sitt eget lille språk som brukes for å finne hverandre i mørket.
Men det er risikabelt å bruke lys til å kommunisere.
Noen arter har utviklet seg til å sende ut falske signaler.
Det vi har her, er et rovinsekt, en Photuris-hunn.
De kalles også femme fatales fordi de har et rykte på seg
for å lokke til seg hanner av andre arter og spise dem.
De kan hacke kommunikasjonen mellom en hann og en hunn
og bruke det til sin fordel.
Man kan se at dette er et rovinsekt
fordi lykten hennes har en annen form.
Bare to streker lyser opp, nærmest som et likhetstegn.
Så en hann vil fly rundt og lete etter en make,
og når hannene blinker, blinker de tilbake,
akkurat som om de var en hunn av den arten.
De imiterer hunnene fra den andre arten
for å få hannen til å komme bort, men ikke for å pare seg.
Hun vil spise den hannen.
Og hun gjør det på en ekstremt voldelig måte.
Dette er et klassisk eksempel på et rovdyr som bruker mimikk.
Én art som kopierer en annens adferd...
...for å drepe den.
Løgn og svik er ganske utbredt i dyreriket, vil jeg si.
Det vil det være på enhver planet.
På Janus bruker larvene lys for å overleve.
Men systemet deres er i ferd med å bli hacket.
Ved å fange et par larver absorberer pentapodene bioluminescensen...
...og etterligner varselsignalene.
Larvene hopper instinktivt bort fra blinkende lys.
Men denne gangen er det en felle.
Pentapodene har dem der de vil ha dem.
Igjen er tilpasningsevnen hemmeligheten bak deres overlevelse.
Men for alle skapninger på Janus
avhenger eksistensen av én nøkkelingrediens.
Både i varme-, kulde- og skumringsverdenen.
Vann.
DET GEOTERMISKE OMRÅDET HVERIR ISLAND
Alle kan eventyret om Gullhår og de tre bjørnene.
Hun sniker seg inn i huset deres og prøver å spise grøten deres.
Den første bollen er for varm.
Den andre bollen er iskald.
Først når hun prøver den tredje bollen, blir hun fornøyd.
"Denne," sier Gullhår,
"er akkurat passe."
Når vi ser oss om i universet på jakt etter liv,
ser vi etter forhold som er "akkurat passe".
Og "akkurat passe" i dette tilfellet
er definert av hvorvidt man har dette:
vann.
Vann transporterer livets nødvendigheter rundt hele planeten...
...og rundt alle levende kropper.
Det er det viktigste stoffet i universet.
Siden vann er så kjent for oss,
er det først når man tenker seg om, at man innser hvor rart det er.
MIKROBIOLOG
Vann består av ett oksygenatom...
...og to hydrogenatomer.
På grunn av elementenes beskaffenhet og forbindelse,
har vi en negativ ladning på oksygensiden og en positiv på de to hydrogenene.
Det vil si at hvert hydrogen i et molekyl interagerer med oksygen i nabomolekylene.
Når dette skjer med mange milliarder nabomolekyler,
får man et veldig klebrig stoff.
Vannmolekyler tiltrekker ikke bare hverandre,
men også de fleste andre molekyler de er i kontakt med.
De trekker andre stoffer fra hverandre,
bryter dem ned og oppløser dem.
Vann er et universelt løsemiddel
på grunn av dets unike evne til å løse opp næringsstoffer og kjemikalier.
Man antar at den første livsgnisten på Jorden ikke fant sted på land...
...men i vann.
Dypt under vann, i urhavene,
virvlet de kjemiske ingrediensene for liv rundt.
Det trengtes et sted hvor ingrediensene kunne konsentreres...
...for å skape den kjemiske reaksjonen som ville føre til liv.
Det stedet kan ha vært en hydrotermisk skorstein.
Vannet interagerer med varme steiner dypt under jorden.
Den strømmer tilbake opp til det iskalde havvannet
med næringsstoffer og kjemikalier.
Små bobler med liv.
Koblingen mellom vann og liv er så sterk
at det er vanskelig å forestille seg at noe liv i universet
kan eksistere uten det.
Det er utrolig å tenke
på hvordan livet kan overleve på helt ekstreme steder.
Veldig varme eller kalde steder. Alt handler om vann.
Der det finnes flytende vann, finnes det liv.
Vann er mangelvare på Janus.
Det fryser enten til is...
...eller fordamper i vinden.
Men det finnes akkurat nok flytende vann
til at livet kan ta tak...
...og for at de mest hardføre dyrene...
...kan tilpasse seg og overleve.
Hos NASA har de et ordtak:
"Hvis du vil finne liv...
...følg vannet."
Hvordan kan livet tilpasse seg på en annen planet?
En med to stjerner.
Hvor det finnes mer energi enn på Jorden.
En planet som er perfekt for liv.
Tekst: Aleksander Kerr