EN ORIGINAL-DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
Jorden, hem till miljontals arter.
Men vad kan finnas…bortom?
Astronomer har upptäckt tusentals planeter
utanför vårt solsystem.
De tror att det finns miljarder till.
Om det finns liv på enbart en bråkdel av dem,
måste universum vara…levande.
Allt levande har samma behov:
Att äta...
föröka sig...
och utvecklas.
Genom att tillämpa livets lagar på jorden
på resten av universum...
är det möjligt att föreställa sig
vad som kan leva...
i främmande världar.
LICK OBSERVATORY KALIFORNIEN, USA
Planeter bortom vårt solsystem kallas "exoplaneter" av astronomer.
De ligger biljoner mil från jorden.
Ändå kan det vara möjligt att upptäcka en svag signatur av liv,
från ljuset av stjärnorna de cirkulerar runt.
Varje stjärna skickar ut ljus i olika färger.
Så om vi kan fånga ljuset i vårt teleskop
och föra det genom ett instrument som fördelar ut ljuset i en regnbåge,
och studera regnbågen i detalj,
hittar vi kemiska fingeravtryck
från ämnena i stjärnans atmosfär.
Det här är en sån regnbåge, fångad av teleskopet,
från en stjärna ungefär 12 ljusår bort, stjärnan Tau Ceti.
Vi kan se de här mörka linjerna, från väte i stjärnans atmosfär.
Här nere ser vi de här tre karaktäristiska linjerna av magnesium.
Så, det här är stjärnans atmosfär,
men vad vi vill göra är att fånga ljus
som passerar genom en exoplanets atmosfär,
för att fånga atmosfärens kemiska fingeravtryck på exakt samma sätt.
År 2012 var ett sånt fingeravtryck synligt i vårt eget solsystem.
När Venus passerade framför solen,
skapade den en silhuett.
För ett ögonblick syntes en liten gloria: Venus atmosfär.
Det är den här lilla skärvan av ljus som astronomer söker.
Om de kan analysera avlägsna exoplaneters atmosfärer
som en silhuett mot avlägsna stjärnor,
kanske de kan hitta bevis på liv.
Vi har funderat mycket noga på vad tecken på liv kommer att vara.
Så, vi tittar runt och tittar på vad som finns i atmosfären
som kan upptäckas på avstånd, ljusår bort.
Och det leder oss alltid tillbaka till samma gas:
Syre.
Femtio till sjuttio procent av syret i vår atmosfär
kommer från havet...
som är jordens lungor.
Processen som driver tillväxten av den enorma kelpen i haven
och alla skogar vi ser på land,
är fotosyntes.
Det som intresserar mig mest med fotosyntes
är avfallsprodukten som kastas bort.
Det är syret som hamnar i atmosfären.
Vi tror att nästan allt syre i atmosfären produceras genom fotosyntes,
av liv här på jorden.
Om man ser det i överflöd,
vet man att planeten är en levande värld.
Bland biljoner världar där ute,
är de med mer syre mer troliga att upprätthålla liv.
Tänk dig... En planet som jorden som inte snurrar runt en stjärna...
utan två.
Det här är Eden.
Ljuset från stjärnparet driver fotosyntesen...
och pumpar ut syre i atmosfären...
vilket gör att livet frodas.
Betande djur äter svamp...
men de är ständigt uppmärksamma på faror.
Bland trädkronorna finns rovdjur...
som utvecklats perfekt för att leva i träden.
I väntan på rätt tillfälle att slå till.
På marken har det betande djuret fördelen.
Det är snabbare i en jakt.
Men rovdjuret har utvecklat ett speciellt vapen.
Den här gången, flyr offret...
och rovdjuret sparar sin energi.
På vilken planet som helst, är energi värdefullt.
Stjärnljus är en nästan oändlig källa.
Men tricket är att förvandla ljuset till liv.
Vi är i den tropiska regnskogen.
Här finns fler typer av växter och djur än någon annanstans på jorden.
Träden och växterna suger upp solens energi.
Genom fotosyntesens magi, omvandlar de solljus till glukos.
Socker, med andra ord.
Man kan se och smaka det.
Man kan känna smaken av solens energi.
Växter fungerar som batterier
och fångar solens energi som glukos.
Växtätare äter växter.
Rovdjur äter växtätare.
Varje länk i näringskedjan
är beroende av överföringen av glukosens energi.
Och i den här skogen,
är det ett djur som inte kan få nog av det.
Kolibrin.
Kolibrier kan röra sina vingar drygt hundra gånger per sekund.
Man känner hur mycket energi de gör av med bara genom att vara där.
Den här frenesin av aktivitet,
drivs av glukosrik nektar.
Den här apparaten ser ut som en blomma framifrån,
så en kolibri kommer och äter ur den.
Och där har vi en.
Den flyger fram och tillbaka. Kom igen, du klarar det.
Okej, nu dricker han.
Enheten mäter mängden nektar som fågeln dricker
och syret den andas.
Vi beräknar energiintaget från nektarn
och uteffekten av energin från syret
så kan vi beräkna exakt hur mycket energi fågeln använder.
En svävande kolibri konsumerar syre i otrolig takt:
Tio gånger snabbare än en olympisk sprinter.
Ju mer syre den får in i sina celler, desto snabbare kan den bränna glukos,
vilket låser upp energin inombords.
På jorden är 21 % av atmosfären syre…
som driver livets mångfald runt om oss.
ATMOSFÄRISKT SYRE
På Eden finns det tio procent mer syre än på jorden...
så livet här kan innehålla mer mångfald...
vara mer energiskt...
med mer konkurrens.
Sommaren är häcksäsong för betesdjuren.
Ständigt på vakt efter rovdjur, lägger de inte tid på att söka en partner.
Istället producerar de maskliknande yngel.
Var och en måste förenas med en annan
för att skapa ett embryo.
Som skydd, bildar de en kokong.
Hängandes ovanför marken, kan de växa,
borta från rovdjur.
Här på jorden, är dödshotet en stor faktor
i livets utveckling.
Predation finns överallt.
Det finns ingen organism där ute
som inte riskerar att bli uppäten av en annan organism.
Det jag är intresserad av är hur predation formar reproduktion.
ARIMADALEN TRINIDAD
De kommer in här.
Den här floden är perfekt för att studera guppyer
och deras reproduktionsmönster.
-Ja. -Här är en till hane.
Det här är ett enkelt område.
Här lever bara guppyer och en annan fiskart,
och det är en fisk som sällan äter eller trakasserar guppyer.
De kan simma var de vill, utan risk för att någon försöker äta dem.
-Okej. -Så där.
Här har vi fångat några ungar. Vi har fem stycken här.
De kan se små ut för dig, men det är en stor nyfödd guppy.
Guppyerna här investerar mycket i relativt få avkommor.
Nedströms är det en annan historia.
Okej.
Wow.
Den här stenen är en naturlig barriär, som delar floden.
Under den, lurar fara.
En guppys liv här nere, liknar en flyktings.
Du är alltid på rymmen från rovdjur. Om en guppy skulle simma ut här...
överlever den inte en sekund.
Guppyns enda skydd är att producera många ungar...
i hopp om att några överlever till vuxen ålder.
Okej, jag har två bebisar där uppifrån, där guppyer lever utan rovdjur,
och fyra härifrån, d är guppyer lever med rovdjur.
Det är stor skillnad i storlek.
De som är härifrån är mycket mindre
än de jag fångade ovanför barriären.
Mammor har ingen stor överlevnadschans, oavsett vad de gör.
Så, bästa strategin här nere är att göra många små bebisar.
Guppyerna har utvecklat på två olika sätt att fortplanta sig:
att skaffa några få, stora ungar...
eller många små.
Den avgörande faktorn är hotet från rovdjur.
Om du är ett byte, kommer du att dö ung.
Det är bäst att leva snabbt.
Det är bäst att du lägger krut på att skaffa ungar, annars blir du utrotad.
En sån strategi skulle gälla på alla planeter
där en art jagar en annan.
På Eden har betesdjuren utvecklats för att föröka sig i snabb takt.
De producerar många avkommor så snabbt som möjligt...
för att garantera artens överlevnad.
Men i skogen är de aldrig säkra.
I slutet på sommaren,
får svamparna orangefärgad frukt...
som lockar betesdjuren.
Sporer i frukten sprider en infektion.
Nu, när rovdjur anfaller,
flyr inte de infekterade djuren.
De har mist sin instinktiva rädsla.
Det är en enkel måltid...
men en giftig sådan.
Svamparna har använt betesdjuren för att infektera och döda rovdjuren.
ÖSTAFRIKANSKA RIFTSYSTEMET TANZANIA
Såna komplexa förhållanden mellan arter, finns på jorden...
men alla är inte så dödliga.
Hadzafolket är jägare-samlare som lever av jorden.
Jag heter Palango.
Som man, är mitt jobb att jaga.
Jag bär alltid pil och båge
som skydd...
för i skogen
finns många farliga djur.
En näringskälla med många kalorier, prisas högre än allt annat:
Honung.
Men att hitta färsk honung är svårt.
Bina flyttar sina bon från säsong till säsong.
Så, hadzafolket tar hjälp.
Honungsvisare är väldigt smarta fåglar.
De vet var honungen finns och de tar dig dit.
Hon gör ett speciellt ljud...
och jag visslar tillbaka.
Om jag följer henne, leder hon mig direkt till honungen.
Honungsvisaren har levt upp till sitt namn.
Den har lett dem till ett bi-bo i ett baobab-träd.
Jägarna behöver fågeln för att hitta bin.
Och fågeln behöver jägarna för att komma åt honungen.
Honungsvisarna tar oss till bina.
Men bina är aggressiva.
Så, hon behöver vår hjälp.
Att klättra upp i ett baobab-träd...
är väldigt svårt och farligt.
En dag föll jag.
Vi använder rök för att berusa bina
och jaga dem ur boet.
Det är värt risken.
Färsk, näringsrik honung.
Palango ser till att fågeln får sin andel.
Det är en vinn-vinn-situation.
En komplex relation mellan arter,
kallas "symbios".
Ju rikare ekosystemet är, desto mer komplex är relationen.
På Eden har en dödlig, trevägssymbios utvecklats...
centrerad kring svamparna.
Först är de föda åt betesdjuren.
Sen infekterar den dem...
för att förgifta rovdjuren.
Och svamparna gör allt det här för sin nästa generations skull...
som livnär sig på de döda rovdjuren.
På jorden spelar svampar en avgörande, men osynlig roll
i alla skogars liv.
Bakom kulisserna.
ROTHIEMURCHUSSKOGEN SKOTTLAND
De flesta tror nog att det första komplexa livet på vår planet
var insekter eller kanske till och med dinosaurier.
Men faktum är, att hundratals miljoner år innan dess,
var de första komplexa multicellulära organismerna det här:
Svampar.
Vi känner till minst 140 000 arter,
men det är troligen mindre än tio procent av den verkliga summan.
Det finns troligtvis tusentals olika svampar
bara i den här skogen.
Okej. Här har vi tre svampar
och man ser dem här och där i skogen.
Men det fantastiska är att de här svamparna är
toppen av isberget.
När vi tittar under ytan,
finns mestadels av svampen i de här små trådarna
som i hela marken.
Det här kallas mycelet och det sammankopplar
alla andra svampar i det här området.
Det kan finnas tiotals kilometer av de här små mikroskopiska svamparna
som sprids över hela marken.
Trädet behöver fibrerna för att överleva,
för trädet kan fånga kol från atmosfären,
och det ger kolet till svampen.
I gengäld, tar svamparna kväve och fosfor från jorden,
vilket de ger i utbyte mot kolet.
Så, det är en ömsesidighet som gynnar båda organismerna.
Det mest fantastiska
med det här mycelsystemet är hur sammankopplat det är.
Så, svamparna som är fästa vid det här trädets rötter
är även fästa vid det där trädets rötter,
och trädet där borta,
och de är sammankopplade till sina grannar
via samma mycellsystem som löper mellan träden.
Mycelnätverket är som ett nätverk av ledningar och noder,
genom vilket information kan flöda.
Och med den,
kan svampar bevara skogen.
Så, om vi har ett träd där borta som är döende,
kan den omfördela mer näring till det trädet,
så att trädet klarar sig bättre och som följd,
klarar sig svampsystemet bättre.
På samma sätt, om det finns störningar i nån del av svampnätet,
tar det bort näring därifrån,
för att minimera effekten av störningen.
Det är de här osynliga ekosystemsingenjörerna
som ser till att hela systemet funkar på ett väldigt hälsosamt sätt.
Systemet har blivit känt som "Wood Wide Web",
och det låter som ett skämt,
men det fungerar faktiskt inte så annorlunda än internet.
Det hållar alla organismer sammankopplade i skogssystemet.
Den här processen sker
över hela planeten, i alla ekosystem vi kan föreställa oss.
Så, för att få ett frodigt ekosystem på nån främmande planet där ute,
slår jag vad om att det är underbyggt av nåt som liknar det här mycelsystemet.
Livet i Edens skogar är en avvägning
mellan svampar, betesdjur och rovdjur.
Men det finns större himmelska krafter som spelar sin roll.
Edens årstider skiftar mer än på jorden.
Större fluktuationer av ljus och värme från dess tvillingstjärnor.
När vintern närmar sig,
migrerar resterande rovdjuren...
i jakt på ljuset.
De kvarvarande betesdjuren dör.
Det är likadant varje vinter.
Inget växer i den mörka skogen...
förutom embryona i sina kokonger.
Precis när årstiden börjar skifta...
föds betesdjuren...
De leds av tvillingstjärnornas återkomst.
På jorden, gör livet samma sak.
Årstiderna fungerar som en klocka.
Det är midsommar,
årets längsta dag.
FLODEN YELLOW BREECHES PENNSYLVANIA, USA
Det är många flugfiskare här nu,
för det är den här tiden på året som fiskarna biter,
när det finns rikligt med mat i floden,
och matkällan är det här: dagsländan.
Vi ser dagsländor som nåt som flyger runt på land med oss,
men de tillbringar större delen av sin livscykel
på botten av floden, där de utvecklas, växer,
och allt byggs upp till den här tiden på året,
när de alla dyker upp.
Floden Yellow Breeches
rinner ut i Susquehanna.
Under de här vattnen,
finns miljontals dagsländor förberedda och redo att sticka.
Och när solen går ner, dyker de upp...
i stora mängder.
Det är så många insekter som verkar kom från ingenstans.
Det känns nästan som en invasion av utomjordingar.
Dagsländor lever som mest i två dagar.
Under den tiden, måste de hitta en partner för att vidareförmedla sina gener.
De har ett försök, de har en chans, och om de misslyckas,
är det över för den dagsländan.
När de har parat sig,
återvänder honorna till floden för att lägga sina ägg,
och sen dö.
Var och en av de vita prickarna är en dagslända
som lyckats ta sig till vattnet och lägga ägg.
De flyter ner i tusental, hundratusental.
De har påbörjat nästa generation
som kommer att göra om det här nästa år,
i det här vältajmade eventet.
Årstidernas rytm dikteras alltid
av en planets lutning mot sin stjärna.
Jorden lutar med 23,5 grader.
På Eden är vinkeln 40 grader.
Så, mer ljus sprids över större delen av planetens yta.
Och mer ljus betyder mer liv.
Det är vår och det finns mat att äta...
men de nya betesdjuren måste växa så fort som möjligt...
innan rovdjuren återvänder...
och livscykeln upprepas.
Underbara varelser...
livnärda av glukos...
drivna av syre...
uppfödda av stjärnljus.
Det som är sant på Eden kan vara sant i hela universum...
Att allt liv beror på energiflödet.
Hur kan livet anpassa sig i en annan värld?
Bebodd av intelligenta varelser.
Intelligenta nog att skapa ett nytt hem...
bland stjärnorna.
Undertexter: Marie Roos