ORIGINALNA NETFLIX DOKUMENTARNA SERIJA
Zemlja, dom milijuna vrsta živih bića.
No što bi moglo živjeti… drugdje?
Astronomi su otkrili tisuće planeta
izvan Sunčeva sustava.
Vjeruju da ih ima na bilijune.
Ako na samo neznatnom broju tih planeta ima života,
tad svemir mora biti…
živ.
Sva živa bića imaju iste potrebe.
Moraju se hraniti.
Razmnožavati se.
I evoluirati.
Primjenom zakona života na Zemlji na ostatak svemira,
moguće je zamisliti
što bi moglo živjeti
na drugim nebeskim svjetovima.
Kao astronom ste uvijek dobar pokretač razgovora.
Stalno postavljaju dva pitanja. "Što je u crnoj rupi?"
I drugo, koje ljude najviše zanima.
"Ima li života drugdje u svemiru?"
I gotovo uvijek dođemo do ovog.
ASTROFIZIČAR
AREA 51, NEVADA, SAD POVJERLJIVO
Area 51 je tajna baza američkog vojnog zrakoplovstva.
Njezino postojanje službeno su priznali tek 2013. godine.
Što se ovdje događa?
Nitko to ne zna.
Neki misle da znaju. Ljudi koji vjeruju u NLO-e i zavjere
misle da ovdje drže tijela svemiraca.
sve mrtve svemirce iz srušenih svemirskih brodova donose ovamo
i drže ih u hladnjacima, defrunktinatorima,
kakvu već tehnologiju trebaju za svemirce.
Ukratko, ovdje čuvaju sve te tajne
koje mi ne bismo smjeli znati.
Ovo je snimka koja navodno pokazuje tijelo svemirca
koje pregledavaju u Arei 51.
Ali snimka je lažna.
Samo dodatno potiče teoriju da na Zemlji ima svemiraca.
DOBRO DOŠLI, ZEMLJANI RESTORAN I MOTEL ALEINN
Ufologija uglavnom zvuči kao znanstvenofantastična priča
jer upravo to i jest.
No, unatoč blesavosti ufologije,
ipak vjerujem da i na drugim planetima ima života.
Kao znanstvenik to vjerujem
jer nas sva današnja saznanja vode u tom smjeru.
NISKO PRELIJETANJE AVIONA
Prije nekoliko godina kolega i ja
pokušali smo uključiti sve podatke koje sad imamo
i zapisali jednadžbu koja nam je omogućila
da izračunamo ukupan broj planeta u svemiru
s mogućom civilizacijom.
Izračunali smo da postoji 10 milijarda
bilijuna
planeta u svemiru
koji se nalaze na idealnome mjestu za nastanak civilizacije.
Svaki od tih planeta zapravo je eksperiment.
I da se ni na jednom osim na našem nije razvila civilizacija?
Ne bih rekao.
Ako je vjerojatnost da postoje druge civilizacije tako velika,
zašto im astronomi nisu ušli u trag?
Pa gdje su svi oni?
Gledajte to ovako.
U Tihom oceanu ima 187 milijuna milijarda galona vode.
Ako uzmem ovo vjedro i bacim ga u vodu…
A onda ga izvučem
i pogledam.
Aha, evo. Što vidimo?
Ništa.
Znači li to što u vjedru nema života da u Tihom oceanu nema života?
To bi bilo šašavo. U moru ima svega!
Ima vidra, kitova, hobotnica, meduza
i tko zna čega sve još!
Samo nisu u ovom vjedru.
Zato je ovo idealna metafora potrage za izvanzemaljskom inteligencijom.
Svaki put kad gledamo neku zvijezdu je kao da bacamo vjedro u ocean.
Moramo pogledati mnogo zvijezda
i obraditi mnogo podataka
prije nego što otkrijemo trag druge civilizacije.
Kakve izvanzemaljske civilizacije mogu postojati u beskraju svemira?
Zamislite planet star devet milijarda godina, dvaput stariji od Zemlje.
Dovoljno star da se na njemu razvije napredna inteligencija.
Ovo je Terra.
PLANET KLASE G PROMJER - 13 562 KM
PROSJEČNA TEMPERATURA 25,5°C
Ovo je nekoć bio plodan planet.
Sad je neplodan.
No život se ovdje još može razvijati.
U umjetnim kupolama.
Biljke sunčevo svjetlo pretvaraju u glukozu.
Njome se hrane stanovnici Terre.
U svakom pretincu nalazi se mozak superinteligentnog bića.
S vremenom su evoluirali do točke kad više ne trebaju tijelo.
Postoje samo kao moždano tkivo.
Ne stare.
Ne umiru.
Nadziru ih i održavaju roboti.
Svaki je pojedinac.
No povezani su da misle kao jedan.
Kolektivni um.
Ovo je superrazvijena civilizacija.
Na Zemlji su samo ljudi stvorili neki oblik civilizacije.
Zašto druga inteligentna bića nisu to učinila?
SEATTLE WASHINGTON, SAD
Hobotnica ima vrlo izvanzemaljski um,
iako je zemaljska životinja.
Hobotnica spada u glavonošce.
A oni su se razvili drukčijim evolucijskim putem.
Hobotnica ima odvojeni živčani sustav u svakom kraku.
U svakom kraku ima oko 14 milijuna neurona.
I svaki krak može odlučivati za sebe.
Moglo bi se reći da hobotnica ima devet odvojenih mozgova.
Želim ga taknuti.
Lego kockice teško je rastaviti.
Zanima nas hoće li ih moći rastaviti.
Hobotnice su očito pametne.
Ali pamet nije dovoljna za civilizaciju.
Ključ je suradnja.
Razmjena ideja.
Prenošenje znanja s naraštaja na naraštaj.
Naša civilizacija stalno se poboljšava.
Stalno nadograđujemo inovacije drugih.
Zdravo.
Recimo, ovaj taksi.
Kotač su izumili prije više od pet i pol tisuća godina.
Željezo su počeli taliti prije više od četiri i pol tisuća godina.
Vulkaniziranu gumu na kotač stavljaju već 180 godina.
Svi ti izumi
bili su nužni da bismo dobili ovako složen automobil.
Hobotnica, pak, mora sama odlučivati u svakoj situaciji.
Nema nadogradnje i poboljšanja prethodnih rješenja.
To vas ograniči i kad imate devet mozgova.
Civilizacija je poput živog organizma
s puno milijuna povezanih dijelova.
Baš ta povezivost
omogućava joj razvoj.
ZVJEZDANI INTENZITET 1,15
No civilizacija na Terri je u opasnosti.
Njihova zvijezda dvaput je starija od našeg Sunca.
A što su zvijezde starije, izgaraju sve jače i sve su svjetlije.
Zvijezda će na kraju spržiti planet Terru.
Smislili su plan za bijeg.
Kolonizirat će drugi planet u istom planetarnom sustavu.
Planet na većoj udaljenosti od zvijezde.
Na tom planetu ima leda, ali nema atmosfere.
Morat će je stvoriti.
Ovo je inženjerstvo na planetarnoj razini.
Golemi strojevi otapaju polove
kako bi oslobodili paru i plin.
Stvorit će dovoljno atmosfere za zagrijavanje planeta.
Takav golemi projekt zahtijeva enormne količine energije.
Crpit će je izravno iz umiruće zvijezde.
Sposobnost iskorištavanja energije temelj je same civilizacije.
MARAKEŠ MAROKO
Dio mog posla jest predviđanje budućnosti.
Puno ideja možete smisliti proučavajući povijest.
Proučavanjem nekih trendova donekle možemo predvidjeti što slijedi.
Životni vijek, bogatstvo, veličinu populacije.
A puno nam govori količina energije koju civilizacija troši.
FUTUROLOG
Što više civilizacija ima energije,
to je moćnija.
To je tajna napretka.
Od kamenog doba do danas.
Oslobađanje energije u drvenom ugljenu
omogućilo nam je temperature dovoljne za taljenje metala,
za izradu alatki i oružja.
Poslije smo počeli koristiti energiju fosilnoga goriva, poput nafte,
čime smo dobili vozila kojima se krećemo po svijetu
mnogo brže nego ikad prije.
No najveći izvor energije je, naravno, naša zvijezda.
Elektrana Noor najveći je solarni kompleks ove vrste na svijetu.
Pola milijuna zrcala na rubu pustinje Sahare.
Ono su heliostati.
Prate kretanje Sunca na nebu
i svu energiju fokusiraju na onaj toranj.
Ta energija odlazi u svijet
i pokreće suvremenu civilizaciju.
Sve više prijevoznih sredstava,
rasvjetu, poljoprivredu,
rashladne uređaje, što je ovdje vrlo važno.
Ukratko, sve što nas štiti,
što nam omogućava rad i zabavu, dolazi od električne energije.
A sve više te električne energije
dolazi iz ovakvih solarnih elektrana.
No ljudi se koriste samo sitnim dijelom energije koja im je dostupna sa Sunca.
430 kvintilijuna džula Sunčeve energije pada na Zemlju svaki sat.
To je, otprilike, kao 2000 bomba koju su bacili na Hirošimu svake sekunde.
Koliko je mi iskorištavamo?
Čovječanstvo potroši 410 kvintilijuna džula u godinu dana.
Dakle, u godinu dana
ne iskoristimo ni svu energiju koju Sunce šalje svaki sat.
Zamislite da sve to možemo iskoristiti za pokretanje civilizacije!
Kakva bismo čuda postigli?
Što bismo sve time istražili?
Astrofizičari kažu
da bi svaka uistinu napredna civilizacija mogla dobivati svu potrebnu energiju
izravno iz zvijezda.
Po tome mjerilu civilizacija na Terri fantastično je napredna.
Postavila je solarne ploče u svemir,
blizu svoje zvijezde.
Tako postižu maksimalan učinak.
Ali kako zvijezda postaje sve veća i žarkija,
sve je nestabilnija.
Solarna baklja.
Prije ili poslije ova sudbina čeka i samu Terru.
Uništit će je snaga vlastitog sunca.
Rješenje je što brža kolonizacija drugog planeta.
Ovdje nema živih bića.
Sav posao obavljaju strojevi.
Mogu sami razmišljati i sami odlučivati.
Umjetna inteligencija su.
Ako ljudi žele osnovati kolonije u svemiru,
morat će to učiniti jednako tako.
Uz pomoć robota.
A te robote načinit će
ljudi poput Philipa Metzgera.
Cijeli život proveo je radeći na programu leta u svemir.
Moj otac radio je u ovoj zgradi.
Radio je na raketama Saturn V,
koje su bile dovoljno velike da nas odvedu na Mjesec.
Apollo 11, ovdje Kontrola.
Želimo vam sretan put.
Hvala, znam da će biti dobro.
CAPE CANAVERAL FLORIDA, SAD
Nikad neću zaboraviti Apollo 11.
Imao sam sedam godina.
Gledao sam polijetanje s druge strane rijeke.
Oblijetali su helikopteri.
Ljudi iz cijelog svijeta došli su gledati lansiranje rakete za Mjesec.
Bilo je uzbudljivo.
Astronauti kažu da je sve dobro. Još 20 sekunda.
Još 15 sekunda. Interno navođenje.
12, 11,
10, 9
paljenje potisnika,
6, 5, 4, 3, 2, 1,
nula.
Polijeće!
Raketa polijeće.
Kako je letjela sve više, vidio se krasan, dugačak plamen
koji se presijavao na vodi.
Imamo razdvajanje?
Razdvajanje uspješno.
Od malih nogu htio sam se baviti svemirskim raketama.
Philip je postao znanstvenik NASA-e.
No nije se zadržao na raketama.
Prešao je na robotiku.
Ako želimo postići nešto fantastično u svemiru, trebamo robote.
RASSOR je načinjen za grubi planetarni teren.
Penje se preko stijena.
Može se osloboditi ako zapne.
Može se ispraviti ako se prevrne.
Može se izvući iz svake situacije.
S planeta je najlakše pokupiti regolit,
sloj zemlje koji prekriva površinu planeta.
Iz regolita možemo izvući metale.
Možemo dobiti keramiku koja se rabi za izolaciju električnih sustava.
I možemo dobiti raketno gorivo.
Ali za to nam treba inteligencija.
Morate znati gdje morate kopati.
Morate paziti da se ne izgubite, da ne zapnete.
Trebat ćemo pametan stroj poput RASSORA
za pokretanje svemirske industrije.
Sveti gral robotike je autoreplikacija.
Stroj koji može izrađivati svoje kopije.
Ovo je rezervni kotač RASSOR-a.
Robotski dio od svemirskog materijala koji je robot izradio za drugog robota.
Ovo je rani primjer evolucije robota
čiji je cilj zatvorena robotska ekologija koja se može autoreplicirati u svemiru.
Kada dobijmo robote koji mogu stvarati svoje kopije, moći ćemo sve.
Ne vjerujem da ima ograničenja.
Bez upletanja živih bića
roboti mijenjaju izgled planeta…
I pripremaju ga za kolonizaciju.
Vrijeme je za napuštanje Terre.
Sve kupole načinjene su za ovaj trenutak.
Polijetanje u orbitu.
Odavde će otići u novi dom.
Kupole imaju vlastiti sustav održavanja života.
Ali bespomoćne su u slučaju snažnih izboja solarne radijacije.
Ništa nije evoluiralo za preživljavanje svemirskog vakuuma.
To za svemirce vrijedi koliko i za ljude.
Michael Foale dobro je upoznat s opasnostima svemirskih putovanja.
Godine 1997. bio je gostujući američki astronaut na ruskoj postaji Mir.
Baš u vrijeme prvog svemirskog sudara.
Ruski zapovjednik Vasilij i njegov kolega iz posade
pokušali su upravljati 7-tonskom letjelicom
bez pomoći radara, ne znajući njezinu brzinu ni udaljenost.
Morala je pristati na postaju.
Osjetio sam…
Ne, vidio sam kako se postaja kreće oko mene i začuo tresak.
U tom trenu pomislio sam da ću umrijeti.
Gledao sam vijke na pločama postaje
i samo čekao da se počnu raspadati
i izlože nas vakuumu svemira.
Tad je nestalo svjetla i isključila se sva oprema u postaji.
Bili smo u posve utihnuloj postaji koja se počela hladiti.
Ostali smo bez struje.
Tlak je na 602.
Počelo mi je pucati u ušima.
Znao sam da gubimo tlak.
To je značilo da nam istječe kisik.
Znao sam da imamo 23 min života ako ne spriječimo taj gubitak kisika.
Pomagao sam Saši da izvuče kabele.
Mislio sam da će nam za to trebati sati.
Trebalo nam je 6 min.
Namjestili smo sisaljku i to isisali.
Začepili smo rupu.
Zastao sam pred prozorom i zagledao se u galaktiku.
Rekao sam:
"Dan je bio grozan, ali ovo je prekrasan pogled."
Osjećaš, pokušavaš osjetiti sav taj svemir oko sebe.
Michael Foale ukupno je šest puta bio u svemiru.
Ode još malo kose.
Ali svake sekunde koje je proveo u svemiru bio je izložen pojačanoj radijaciji.
Na Zemlji smo izloženi radijaciji.
Ali u orbiti ste izloženi tisućama puta jačoj radijaciji.
Ta radijacija puno brže uništava DNK.
Obrambeni mehanizmi koje smo razvili ne mogu se nositi s time.
Kad sam prestao letjeti u svemir,
doznali su da je oko 4 % mojih bijelih krvnih zrnaca mutiralo.
Većinu tih mutiranih zrnaca ubiju druga bijela zrnca u tijelu.
Ali neka, nažalost, ne umru.
Razmnože se, mutiraju i izrastu u rak.
To je najveći rizik astronauta.
Ako ikad pođemo do zvijezda,
možda će do njih doći samo jedan od 100 svemirskih brodova.
Daleka svemirska putovanja uvijek će biti rizična.
Čak i za inteligentne svemirce.
Nema zaštite od naglog naleta solarne radijacije.
Ali one koji uspiju doći do kraja putovanja
čeka ova nagrada.
Nova Terra.
Umjesto da se prilagode novom planetu,
stvorili su kopiju vlastitog.
To su prednosti napredne civilizacije.
No koliko će to dobro doba trajati?
Zvijezda je sve veća i sve jače žari.
Bljuje više radijacije.
Na kraju će i novi planet biti beživotan kao Terra.
Opet će se morati preseliti.
Na planet još dalje od zvijezde.
To je prednost pokretnosti.
Možete putovati s planeta na planet
i stalno stvarati novi dom.
Možda neka izvanzemaljska civilizacija već putuje prema Zemlji.
Ako je tako, trebamo li se skriti
ili im se pokazati?
Evo.
Za kraj bih rekao…
Na kraju bih rekao zašto moramo odašiljati signale
i zašto odmah moramo početi.
ASTROBIOLOG
Doug Vakoch želi otvoriti dijalog s mogućim izvanzemaljcima.
Želi im slati radiosignale.
Ali prvo astronome na Zemlji mora uvjeriti
da je to dobra ideja.
Ovdje je sve to počelo.
Najveći radijski teleskop u povijesti.
ZVJEZDARNICA ARECIBO PORTORIKO
Sjajno je biti ovdje.
Ovo je zbilja golemo.
Odavde smo 1974. godine poslali prvu poruku čovječanstva u svemir.
Počinje ovim odbrojavanjem brojeva od jedan do deset.
Nakon što smo im pokazali kako brojimo,
tim brojevima opišemo neke kemijske elemente nužne za život na Zemlji.
A onda…
Kako izgledamo.
Koliko ljudi ima.
Koliko smo visoki.
Zatim slijedi crtež Sunčeva sustava.
I na kraju slika ovog teleskopa s kojeg smo poslali tu poruku.
Pulsovi poruke iz Areciba
mogu se složiti u piktograme koji inteligentnim bićima
opisuju život na Zemlji.
No to je bilo jednokratno.
Poruka usmjerena prema zvijezdama udaljenim 25 000 svjetlosnih godina.
Da smo poslali poruku bližim zvijezdama
tad kad smo poslali tu poruku,
sad bismo možda već dobili odgovor s mnogo tisuća zvijezda.
Ali nismo pa smo zato i dalje u mraku.
A te poruke nismo poslali uglavnom zato što se bojimo.
Zato što holivudski filmovi
stalno pokazuju invazije iz svemira.
Zato to očekujemo.
Mislim da je baš to najveći problem mnogim ljudima.
Boje se da će slanje poruka rezultirati invazijom.
Najlakši odgovor na to jest da naš planet već dvije milijarde godina
pokazuje znake života.
Ako ima paranoidnih izvanzemaljaca
koji žele uništiti konkurenciju,
mogli su već doći, a ja ih nisam vidio.
Umjesto da povremeno šalje poruke,
Doug ih želi poslati na tisuće
kad zvjezdarnica nije aktivna.
Radioastronomijom to možemo u bilo koje doba dana.
Ali ja to volim raditi noću.
Kofein je nužan astronomima.
Često ostajemo kasno i moramo ostati budni.
Jedanput na mjesec Arecibo pretražuje nedavno otkrivene asteroide.
Često postoji rupa od možda jednog sata.
kad odašiljač odašilje signal nasumce u svemir.
Predlažem da to vrijeme iskoristimo
kako bismo poslali signal prema obližnjim zvijezdama,
za slučaj da oko neke zvijezde kruže izvanzemaljci.
Svaki mjesec mogli bismo poslati poruku prema 50-ak zvijezda
oko kojih možda kruže inteligentna bića.
Mislim da to moramo činiti.
Neki o tome govore kao o učlanjenju u galaktički klub.
Ali u toj analogiji čudno mi je što nitko nikad ne govori
o tome da moramo odraditi svoj dio posla i prijaviti se.
A to činimo slanjem poruka izvanzemaljcima.
Tako ćemo možda uspjeti ostvariti prvi kontakt. Hvala.
Hvala, Douglase, na zanimljivoj prezentaciji.
Kad posegnemo za zvijezdama i pošaljemo im poruku,
odgovor u najboljem slučaju možemo očekivati za 10-20 godina.
No realnije je da ćemo to čekati tisućama godina.
Zato ovo ne činimo za sebe.
Ovo činimo za svoju djecu, ovo činimo za svoju unučad.
Čak i za svemirce.
8, 7, 6,
5, 4, 3,
2, 1.
Polijetanje.
Godine 2018. u orbitu su poslali teleskop koji traži planete.
On otkriva tragove novih svjetova
na noćnome nebu.
Astronomi misle da je samo pitanje vremena
kad ćemo otkriti izvanzemaljski život.
Neka od tih bića možda imaju inteligenciju.
Jednog dana to ćemo doznati.
Dotad možemo samo nagađati koga ili čega ima u svemiru.
Prijevod titlova: Ivan Zorić