Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Викат ми Гъмп и преди бях бездомно куче.
Всяко куче е такова, докато не открие щастието.
А щастие има само при човешко същество.
Ще ви разкажа как се търси такова кучешко щастие
и как да стигнеш до точния човек.
Ще усетите силата и решимостта
на всяко едно куче.
Искам тази история да отвори и очите ви,
защото съкруши ли човек нещо в сърцето му,
само той може да го оправи.
Усетих злото в нощта, когато ни отнеха от мама.
Защото преди да отвори очи,
кученцето отваря уста.
Нещото около нас беше потънало в мрак.
Трябваше да се измъкна, за да дишам.
Братчето ми под мен беше съвсем вкочанено.
Беше се задушило.
Ние го задушихме.
Козинката му бе като килимче, студена и мъртва.
Сестричката ми до мен потрепери и после леко изскимтя.
Защо обаче бяхме в тази торба, захвърлени на боклука?
Защо?
Осъзнах, че "защо" е човешки въпрос
и само хората знаеха как да отговорят.
Тогава нямах представа, че този човек ще преобърне живота ми.
Че ще стане "моят живот".
Този първи взор, тази първа миризма
се помнят за цял кучешки живот.
Хората си разговарят с очи.
И човекът провидя в очите ми,
че не можем да оставим братчето ми ей така.
Имаше добро сърце, но не разбираше от кученца.
Защото кафеникавите пръчици, наречени кренвирши,
не останаха в мен задълго.
ПАЛЕТА ЗА БЕЗ ПАРИ
После дойде една жена и издаваше силна миризма.
Добро утро. - Добро утро.
Като от кофа с повехнали цветя в застояла вода.
Ама той вони!
Да не е болен?
Ами, понаака се.
Ясно.
Вие, хората, живеете в свят, където всичко се обменя.
Всеки ден пари за храна и какво ли не още.
Усещам, че понякога се обменяте самите вие.
Вярно е, момче, понамирисваш.
Защо? Кажи.
Дори и това мижаво парченце късмет, което набарах, е малко
и оакано.
Пфу!
Ние, кучетата, не губим време да обменяме разни неща.
Направим ли избор, после не се отмятаме.
Някаква жена изведнъж ме топна във вода и всичкото блаженство изчезна.
Почувствах се пропаднал.
Сега смърдях на букет момина сълза.
Преди миришех по-добре.
Така живях много дни с новото си семейство.
Дни на светлина, която ставаше мрак след няколко мигвания.
Тялото ми сякаш порастваше всяка нощ
и се събуждах по-силен на сутринта.
Къде скиташ всяка нощ?
Жената, която живееше с нас, се казваше Вероника.
И да се измиеш. Има гореща вода в бойлера.
А кучето ѝ се казваше Момина сълза.
Първо отивам в галерията.
Ръцете ѝ миришеха на рибени кюфтета.
Затова я нарекох Вероника Рибова.
А този, Фред, миришеше на барабонки
и му дадох името Фред Барабонков.
Хоп!
Това е четка да се търкам.
Кафето е готово!
Много е мила с мен, откакто те намерих.
Защо не те открих по-рано?
Моля?
Палето, де. - Ясно.
Една нощ усетих,
че този паркинг с коли без колела е моят дом.
Че тук ми е мястото и че ясното небе отгоре ми харесва.
Е.
Ела.
Хайде.
Главата е магическо място за нас.
Щом дадем на някого да ни погали,
значи се е запътил към сърцето ни.
Другото място е в края на опашката, до дупето.
Някак си е свързано с очите.
Когато някой ме загали там, очите ми се затварят.
Но и по коремчето става.
Щом си покажем коремчето, легнали по гръб,
значи човекът е изцяло в сърцето ни или е близо до там.
Бум-бум.
Червена светлина,
сядаш.
Така.
Зелена светлина,
лягаш.
Лягаш. Червена светлина,
сядаш.
Всеки ден се смеехме и се молех винаги да е така.
Виждаш ли, приятелче? Това е светът. Каква гледка!
Затова го наричам галерия.
Най-красиво е рано сутрин. Няма жива душа.
Всичко се пробужда. Птички и аромати - също.
Понякога много размишлявам, потапям се
и съвсем забравям за какво съм дошъл.
Толкова е красиво!
Виж, Фреди, как тези две кучешки душички,
от които хората искаха да се отърват, се намериха една друга.
Не е ли прекрасно?
За какво ли си бърборят?
Никога не си ми казвала как си открила другарката си.
Беше един крив ден.
Дори изтървах автобуса и закрачих из парка.
Изведнъж чух нещо.
Сякаш пищеше детска играчка, съвсем слабо.
После видях
едно малко уплашено същество в храстите.
И осъзнах защо съм изтървала автобуса.
Убедена съм, че това клето малко женско кученце ме призова в живота си.
Разбра ли на кого е била?
Сигурен съм, че моето момче не е бягало от никого.
Кучетата не се завързват сами в торби. - Не съм търсила господаря.
Боях се да не ми я вземат.
Но положително не е имала розов живот.
Няма да разберем какво е преживяла клетата.
Кучетата не разказват на хората за други хора,
но те си говорят.
Винаги когато Момина сълза беше щастлива в този тъмен свят,
после веднага изпитваше болка.
Почакай! Спри. Върни се! Стой!
Знаеше, че не бива да спира да тича.
Върни се!
Дори да мине през стена.
Тогава осъзнах колко храбра е тази дребна кучешка баба.
Изненадах се, че след всичко преживяно,
не престава да обича хората.
Ела тук.
Какво ли ще каже Даша за този нов помияр?
Какво ли ще си помисли? Просто ще го обикне.
Като види колко съм привързан, и тя ще го заобича.
Тогава това е друга Даша.
Ще го заобича, казвам ти! - Аха.
Какви ги плещиш? Виж го. Великолепен е!
Даша ще се зарадва ли, че вече си се сдобил с куче?
Какви ги дрънкате и двамата? Още не е дошла.
Ще му мисля, като се върне.
Но няма много да ви споделям.
Привет.
Живо-здраво.
Какво правите тук? - Ами…
Даша трябва да се върне днес.
Даша. Само това не!
Здравей. - Здрасти.
Може ли да го оставя при теб за днес?
Понеже Даша я изписват от болницата.
Ще отидеш ли при леля?
Един ден тази жена ще те съсипе.
Просто ѝ кажи, че го харесваш и край!
Не мога така изведнъж.
Заради мен, моля те.
Дай го. - А така.
Ще ѝ казвам по малко, стратегически.
Ясно, ама как малко по малко ще ѝ кажеш, че имаш куче?
Стига, нали я познаваш?
И то добре.
Той е пъзльо.
Еха!
Хайде, мързеланко.
Ела.
Щом завалеше, си спомнях за деня,
когато ни набутаха в контейнера.
Чувството винаги е в мен, но не знам къде.
Искам да сдъвча този спомен. Да не е в главата ми.
Какво правиш там?
Тогава дойде един грамадан в черно.
Колкото повече приближаваше, толкова по-сигурен бях,
че съм призван да браня Момина сълза и Рибова.
Много съжалявам!
Мъжът спря да го налага, едва щом вече не помръдваше.
Не знаех какво да сторя, беше маниак.
Прости ми, мило. Моля те.
Да го заведем на ветеринар.
Със сигурност е в съзнание.
Но има много рани.
Кой беше? Вие ли?
Аз? - Да.
Докторе, той ми е като дете.
Налага се много шиене.
И ще ви излезе солено.
Имам пари.
Направете всичко необходимо.
ЧАСТНА ВЕТЕРИНАРНА КЛИНИКА
Къде?
На какъв ветеринар? Откъде намери пари?
Какъв е тоя ветеринар? Къде се намира?
Изключено! Моля?
Не мога да повярвам! Май сънувам.
Няма какво да ядем, а пилеем пари за някакъв си пес?
Колко струва?
Защо не го остави там?
Профука всичките си пари!
Никога нямаше да го зарежа. Той ми е най-добрият приятел.
Кой ти е най-добрият приятел?
Помиярът? Да не си се смахнал?
Щастливи сме заедно, Дашенка. - Не ме изкарвай извън нерви!
Надявах се заедно да го отгледаме.
Достатъчно ми е, че отгледах теб, защото не подлежиш на възпитание.
Даша, моля те, ще изкарам тия пари.
Как по-точно? И стотинка не си изкарал досега.
Спести ги от джобните, дето ти ги давах.
Да бях си стояла в болницата, там да умра!
Даша, недей! Не говори така.
Даша! Очаквах те с надежда.
Ела.
Жалко, че не си лежа там. Хайде.
Така.
Ела, Момина сълза. Да си вървим.
Момче!
Ела при мен.
Не знам как да ти кажа, приятелче.
По всичко личи, че не мога да те задържа.
Даша ми заяви, че ако останеш,
ще ме напусне.
А това няма да го преживея.
Да ти кажа,
когато жена ми ме изрита, останах на улицата.
Скитах се насам-натам.
Ако не бях срещнал Даша, вече нямаше да ме има.
Заради Дашенка почувствах, че някъде има място за мен.
Че някой все още ме цени.
Защо ли ти го обяснявам?
Така и не схващаш.
И тогава се случи.
Гледахме се един друг.
И Фред осъзна, че разбирам всяка дума.
Сега върви.
И остани навън.
Любов не се печели със страх.
Тя е нещо чисто, радостно и свободно.
Но човешката любов не е като кучешката
и само един път води до сърцето.
Толкова ми е зле покрай теб!
Не мигнах цяла нощ.
Не мога ей така да те изритам. Просто да ти кажа "чао".
Никой не ме е обичал по-силно.
Никой.
Знам, че си куче, приятелю.
Но за мен ти си човек.
Любимото ми човешко същество.
Не ми харесва, когато човекът в сърцето ми е натъжен.
И аз се натъжавам. Но тогава ми хрумна,
че храбрият ми БарабонкоВ бе готов да загърби всичко.
Да вървим.
Само за да остане с мен.
Фред, къде хукна? Спри!
Върни се! - Да тръгваме.
Боже, Фреди, чакай.
Фредерик. - Не ме наричай Фредерик!
Много съжалявам!
Фреди,
не исках така да става.
Знаеш, че те обичам.
Вече не мога без теб.
Но момчето остава с нас. Точка!
Знаех, че ако тя имаше кучешка опашка,
той щеше да реагира различно, противно на думите ѝ.
Разбира се, остава.
Добре, край.
Ела. Голяма звезда стана.
Скъпи приятели,
с Дашенка сме много щастливи, защото си имаме момченце.
Наше.
Наздраве за момчето, да е здраво и да хубавее!
Наздраве! - Да живее нашият син!
Един ден ще се изучи и ще стане студент.
А защо не и президент?
Куче тича по полето,
по зелената ливада броди.
А ловец след него ходи,
вдигнал си перото до небето.
Момчето ни ще стане лекар или инженер.
Ако не нагазиш в реката, няма да се намокриш.
Да живее синът ни!
Малък кренвирш кучето яде.
Шът!
А готвачът го налага с дървения чук.
Ще те целуна, за да млъкнеш.
Всички кучета ронеха сълзи
и му копаеха гроба.
Чакай. Всички сме щастливи.
Най-щастливите на света! - Вероника.
Нали? - Щастливи сме.
Блажени сте. - Точно така.
Дали има някой там горе? За мен?
Исусе Христе, защо аз?
Да пием за момчето!
По тъмно много се уморих.
Дори не си спомням какво представление имаше на небето тази нощ.
Хайде!
Живо! - Ох.
Давай!
По-бързо!
Хвърляй! - Добре.
Затвори!
Домът ми у Фреди се изплъзваше от лапите ми.
Боях се, че вече няма да го видя.
Фреди!
Беше моят баща, моят бог.
Давах си живота за един миг с него.
Кафето е готово! Ще те ободри.
Къде ни е момчето? - Направих ти яйца.
Не е ли при Вероника?
Да се беше видял снощи. Виж се на какво приличаш.
И с теб си имах много грижи, камо ли с кучето.
Престани! Синко! Момчето ми!
Стига си врякал! Ще събудиш хората.
Невъзможно! Всяка сутрин ме буди
с "добро утро".
Седни. - Нещо му се е случило.
Ти пък! Какво пък ще му се случи?
Сам ще се върне. Сигурно е някъде наоколо.
Давай, яж!
Нагъвай!
Не ми се яде.
Синко!
Ама не всички!
Не става заедно. Ще се разпръснем.
Синко!
Пак се събрахте. Синко!
Знаех само, че трябваше да тичам, като Момина сълза,
за да отърва кожата.
Много усърдно го търсиш. - Погнал е някоя женска.
Да бе, и си е взел одеялото.
Много умно!
Какво си му сторила, кучко? - Остави ме, за бога!
Внимавай да не паднеш.
Бягах по този път, защото всеки път води нанякъде.
И ако пробягам всичките,
определено ще намеря пътя към дома.
Я чакай.
Тули, събуди се. Какво се случи? - Не бях аз.
Това го знам. - Тя…
Кой? - Тя!
Не знаех накъде да хвана,
но усещах, че съм на прав път.
Разбираш ли? Дори не му дадох свястно име.
Горкият!
Като го намерих, не знаех какво да правя с него.
А сега не знам какво да правя без него.
Всеки контейнер май принадлежи на някое бездомно куче.
Тези двата са на Макс.
Беше особняк. Не му пукаше за хората.
Харесах името. Фактът, че изобщо има такова.
И той се зачуди за името ми.
Казах му, че още ме очаква, но не му издадох къде.
Боях се да не се присламчи.
Макс забеляза как са ме пребили,
но не исках да му кажа кой го направи.
Мразех да намрази хората.
Това е мой принцип.
Каза ми да внимавам с хората. И да не завися от тях.
Знаел един дакел, на когото човешкият приятел умрял.
Само на него имал доверие.
Считал го за бог.
Щом богът умрял,
а кучето разбрало, че вече няма да го види,
така го заболяло, че решило
да го търси отвъд дъгата.
Намерили го на другия ден, вдървен на улицата.
Никой не знаел, как се е случило,
но сигурно е открил господаря си тази нощ.
Попитах Макс какво е дъгата.
Казах му, че бих минавал отвъд и обратно и дори по-натам.
И че не ме интересува колко надалече е.
Ако всяко куче си намира господаря там, значи натам ще тръгна.
Макс ми каза, че още съм малък за дъгата.
Щял съм да мина през нея много по-късно.
Дъгата не била в този свят.
Моят Фреди още не бил отвъд.
Там щяла да отиде душата ми, щом умра.
Тогава разбрах, че дъгата е път
към моите небеса.
ВНИМАНИЕ! ПРЕМИНАВАЩИ ВЛАКОВЕ
Макс щял да ме заведе при едно момиче.
Катя. Тя се грижела за пребити кучета,
като мен.
Козината ми бе пълна с бълхи и кърлежи.
Гушили са се в мен, като гратисчии.
Кого ми водиш, Макс? Здравей, кой си ти? Я да видя.
Какво имаш тук?
Боже, лоша работа! Ще те водим на лекар.
За пръв път се возех в кола.
Все едно тичах толкова бързо,
макар и да не можех.
Хареса ми.
Малко мехлем. Покажи си коремчето.
Ръцете ѝ миришеха на ливада.
Нарекох я Катя Ливадова.
Така.
Ела насам! Браво!
Седни, ще ти пуснем снимка във вестниците,
за да те открие господарят ти.
Не мърдай!
Много си умен.
Добро куче!
Само шумът на гората нарушаваше спокойствието.
Чувствах се като диво животно. Като ловец, който не е на лов.
Веднъж на връщане
видяхме огромна купчина вонящ тор.
Макар и расови,
тези кучешки момичета носеха в себе си помиярското.
Безгрижието ми даде голяма сила.
Но нещо ме глождеше отвътре.
По-силно от кучешкия ми късмет.
Моят Фреди ме чакаше някъде.
За хубавата музика! - За музиката.
Не можех да остана.
Кучето се отблагодарява само с любов.
Привързах се към това място.
Винаги ще ги помня, дори на път към дъгата.
И на небето.
Бях изгладнял.
Но все си мислех за Фреди и нямаше място за глад.
Налагаше се да тичам, да следвам нюха си.
Спокойно.
Спомних си за Вероника Рибова,
която слагаше ръка на главата ми
и ме милваше, като бях пале.
Небосводът щеше да припламне след малко. Събудих се.
Почаках да ме погали светлината
и пак на път.
Потичах малко
и тогава го надуших.
Плът и кръв. Вдишах дълбоко.
Малък прегазен заек, който не бе започнал деня добре.
Много лошо, наистина.
Странно, ако тичаше по полето, можеше да го подгоня,
но сега ми дожаля.
И му заразказвах приказката за дъгата.
Знаех я от Макс.
Усетих, че вече не се страхува от смъртта.
Полежахме един до друг,
а после изчезна.
Тази история от вчера,
за кучето
наистина ме развълнува.
Отче, може да звучи като богохулство,
но за мен той не е просто куче.
Като роднина ми е, като брат или син.
Ако има любов, няма място за богохулство.
Твоето не е богохулство.
Знаеш ли,
понякога дори едно куче
може да направи повече за нас от близките ни.
Виж прекрасния ни орган. Какво ще кажеш?
Учеха ни в училище, че органът е като жена.
Може да е прекрасен, но и много фалшив.
Нас пък ни учеха друго.
Като докоснеш орган,
веднага ти е ясно дали е добър или фалшив.
Но за някои хора никога не разбираш.
А, пак контейнер.
Вие човеците изхвърляте много храна. Тъжно!
Толкова животни ще умрат без причина,
а вие изяждате само една хапка от плътта им!
Не ви ли хареса, на боклука!
Замислих се за секунда, а те пак се опитват да ме хванат.
Отвори багажника. - Ей сега.
Браво, добро момче!
Леко. Така.
Внимавай. - Добре.
Закараха ме в приют и ме карантинираха.
Това е лечебница за клети кучета.
Слагат бездомните там, докато не ги идентифицират.
Тази плачеше по цели нощи. Откакто я бяха довели.
Казваше се Мия. С никого не говореше.
Жалко, че стопанинът ѝ не ѝ давал да яде.
И се прехранвал, като продавал децата ѝ.
Хващала си само плъхове в колибката, където живеела през зимата.
Не стоплила едно от палетата си
и сега се бори за живота си.
Също като Момина сълза.
Сигурно се познават.
Ще я заведем на ветеринар за ваксинация.
Ела, Мили.
Хайде, отиваме на лекар.
Това са кучешки фабрики за палета.
Колко ли тъга се е натрупала в майките им?
Ела, миличка.
Не болеше, нали? Махни каишката.
Добре. Браво на теб!
ЧАКАМ НА ПЛОЩАДА В 12 Ч. ВСЕКИ ДЕН. ДАВАМ КАКВОТО ПОЖЕЛАЕТЕ.
ПЕЧАТНИЦА
Този новият е вироглав, нали?
Много странен, не е като другите.
Щом ме погледне, знам, че ме разбира.
Как да го кръстим?
Форест Гъмп.
Много дълго. Просто Гъмп.
Гъмп?
Дадено - Гъмп.
Какво е това? Името ми?
Тук ли ме очакваше? В този приют?
Между другото, палето на Мия мина през дъгата.
Мия не бива никога да го научи.
По дяволите!
Но сигурно го усеща. И изплаква мъката си.
Да, това момиче ще я спаси, усещам го.
Само човек може да отнеме щастието на кучетата
и само човек може да им го върне.
Малката Мия.
Карантината ми приключи и вече бях сред тези,
които чакаха господарите си в клетката.
Но кучетата никога не знаят, че са ги зарязали завинаги.
Наивно ги очакват до самия край.
В края имаше отделна колибка.
Там живееше Рон.
Огромен кангал. Участвал в кучешки борби със залагания
колко бързо ще разкъса подхвърленото му куче.
Беше вглъбен в себе си.
Един брадат здравеняк го разхождаше.
Никой друг не можеше да го удържи на каишката.
Ако случайно мернете това куче,
моля оставете съобщение при отчето.
Хубаво. - Благодаря.
Ще видим. - Довиждане.
Ще ви покажа още едно куче. Ще го харесате.
Голям бродяга! Търчеше след колите,
но никой не спираше.
Някой го е изхвърлил от кола, предполагам. Казва се Меличар.
Добре, Меличар.
Приличаш на него. Ела.
Веднага бих те взел.
Но си искам моето момче. Няма място за друг в сърцето ми.
Това е.
Усещам, че и той ме търси.
Трябва да се намерим.
Купете му нещо вкусно.
Благодаря.
Често ни смущаваха стъпки зад оградата.
Всички се разлайваха.
Мислеха, че господарите им идват.
Но никой предишен господар не дойде.
Чакахме нови хора
да ни изберат от клетките.
Различен е. Хванахме го до кофите за боклук.
Май още търси някого. Нали, Гъмп?
Гъмп ли се казва? - Да.
Гъмп, ела.
Това е Нати. Тоест, Наталия.
Харесва му миризмата ви.
Ръцете и миришеха на малки диви ягоди.
Ще ѝ викам Нати Ягодова.
Всички кучета я смятаха за една от тях.
Успя да върне много от тях
от ръба на на дъгата към живота,
Излизахме няколко пъти.
После ми свали каишката зад приюта.
Никога нямаше да избягам от Нати.
Нямаше да я оставя сама.
Срещали сме се с Рон.
Щом ни видя,
искаше да се бие до смърт.
Зъбите му святкаха навсякъде около нас.
Ухапа и Нати.
Когато ме върнаха, ме сложиха до Рон.
Беше неузнаваем.
Убиецът, от когото всички трепереха.
Сега го усещах съвсем различен.
Сякаш последната случка
отново го бе направила нормално куче.
Преди можел само да убива кучета.
Затова го ценели хората и той го правел за тях.
Надигах се винаги когато чуех стъпки зад оградата.
Нямах търпение да видя кой ще отвори вратата.
После я видях.
Най-красивото разчорлено момиченце на света.
Гъмпи, Ела!
Ела при мен.
Толкова съжалявам, че отсъствах много време!
Приеха ме в болница.
Казах им, че не ме боли, но не ми обърнаха внимание.
Толкова си смел! Моят герой!
Но за мен героят бе това малко момиченце,
което не се боеше от нищо на света.
Извинявай, Гъмпи, имам още работа.
Нати каза нещо на Рон, но не чух какво.
Сигурно е било нещо важно,
защото оттогава Рон не посегна на нито едно куче.
Така.
Сега си на сигурно.
Отървахме те.
ПРИЮТ ЗА КУЧЕТА И КОТКИ
Прилича на плюшено пале.
По-скоро на козле.
Не знаех какво да мисля, но с опашката си усещах страх.
Толкова е сладко!
Гъмпи, и ти извади късмет. Ще ми липсва умът ти.
Отиваш само за няколко дни. Пробно.
Съвсем скоро ще те навестим.
Да не си губиш шала, много ти отива. Хайде.
Ще имаш на разположение огромна градина.
И това прекрасно голямо семейство.
Бихте ли изчакали половин час? Едно момиче иска да се сбогува с него.
Добре, ще бъдем отвън.
Но никой не пита кучето какво иска.
Не всеки дом е по-хубав от този приют с решетки.
С двор, изпълнен със забравени кучешки животи.
Лесно се доверяваш на някой, който не смърди, но се усмихва и има кола.
Това ще да е момичето.
Нямах време да се сбогувам с приятелите и с Нати.
Вероятно.
И така, потеглих, но не знаех накъде.
Сложиха ме на същото място, както в колата на Кати,
но веднага зад приюта онзи ме захвърли в багажника.
Това е препарираното ми животно. - Ето я голямата градина.
Ако някой се навърта, хапи го, където искаш.
Ела.
Скачай,
Хоп! Добре.
Кучето разчита миризми, като думи в книга.
Предишното им куче беше описало целия си живот.
Сякаш лежеше до мен и ми шепнеше.
Окаян живот на верижка в очакване на края.
Всеки косъм в колибката ми издаваше как и аз ще свърша.
Добре че сърцето ми е все още изпълнено. Това ми помага сега.
Често си мисля за Фреди и Нати.
Те са живи в мен.
Бих им казал: "До скоро." Няма да се оставя така овързан.
Няма да чакам моята дъга тук.
Жената от приюта пак намина. Дори и момичето беше с нея.
Не вярват, че е избягал.
Не ме интересува какво мислят!
Ако видят какво му правиш, ще се наложи да се изнесем.
Още едно куче в подобно състояние, просто заради някакви въображаеми крадци?
И на ветеринаря не става да го водим. Вече знае какъв си.
Чипиран е. Ще разберат, че е мой.
Боже, каишката се е враснала в кожата му. Отвратително!
Пфу!
Махни го.
Добре, мило момче,
голям кеф ти е!
Хубава градина.
Разхождай се на воля.
Имаш постелка в коридора и в хола.
Можеш да влизаш дори в банята.
Всички те обичат.
Галят те и задремваш.
И ядеш до насита! Два пъти на ден - сутрин, вечер,
че и допълнително, ако изгладнееш.
Защо да не го ухапя сега? А?
Кой ми е внушил, че не мога?
Щях да се отърва, но не можех да го ухапя.
Тогава усетих как дебелите му пръсти търсят нещо под кожата ми.
Бил е при един негодник от селото.
После го заключили и го изоставил.
Горкият се щураше из селото.
Обаче е агресивен. Убил е няколко животни.
Значи си убиец, а?
Зле е, много е преживял.
Онзи го е съсипал.
Измъчвал го, налагал го,
Всички в селото знаели, но не си мръднали пръста.
Да ви кажа, докторе,
не искам повече да страда.
Ще платя за инжекцията и сам ще го погреба.
Ще струва 600 крони. - Хубаво.
Но ние ще се погрижим за всичко.
Наистина ли?
Много мило!
А, казва се Гъмп.
Напишете го на чувала, да не отиде безименен в Рая.
Благодаря, довиждане. - Довиждане.
Защо ме гледаш така?
Какво искаш?
Не се притеснявай.
Вече няма да боли.
Изведнъж усетих как малкото ми останали силици
се стопяват.
Ще се вдигнеш, Гъмп, ще те оправим, юначе.
Гъмп не е убиец. Онзи е твърде подозрителен.
Сигурна съм, че той го е наредил така.
Няма нищо, спокойно.
Имаше още кучета,
които хората считаха за твърде стари, болни и вонящи.
Вече не ги искаха.
Но кучетата все си говорят колко хубаво е било,
и как им липсват хората, които са им сторили зло.
Кучетата не изпитват само безкрайна любов към хората.
Те са и безкрайно наивни.
Влез.
За кучета като мен,
които е трябвало да са на небето, се прилагат други правила.
Ето новата постелка.
При нас идваше една Дита. Купуваше едни шишенца, наречени "Живот"
и търсеше хора, които да се грижат
за разбитите ни души.
Добър ден.
С нея се чувствах глупаво от самото начало.
Бела, така ли се посрещат гости?
Нашарените ѝ ръце ме галеха по главата,
а в очите ѝ виждах нещо, което съм забелязвал само при животните.
Болка и страх от хората. Сякаш не беше човек.
А куче, като мен.
Какво има, миличко?
Гъмп?
Гъмп!
Искаш при мен ли? Добре, ела.
Никога не се двоумя дали да скоча в легло.
Голямо преимущество за кучетата.
Покажете му юрганче
и все едно го е правило от пале.
Краката ѝ миришеха като бисквити за хора.
И я нарекох Кристина Бисквитова.
Отивам на работа.
Дръж се добре.
Тази кучешка девойка се казваше Бела.
Преди Бисквитова да я осинови,
живеела без човешка любов, заключена в стара сграда.
Малко ми ревнуваше,
защото мислеше, че ще я изместя при Бисквитова.
Ама на мен не ми и трябваше. Моят дом бе при Фреди.
Това я поуспокои.
Гъмп?
Цял ден ми е нервно без причина.
Щом човек се смее и кучето му се смее с него.
С цялото си същество.
Подвива предни лапи и дупето му докосва земята.
Опулва се и се плези.
Тича като лудо до пълно изтощение.
Фреди!
Открих го!
Обаждам се. - Нека аз.
Дава заето.
Пак ще пробвам.
Това светло място, откъдето се чуваха гласове,
често натъжаваше Бисквитова.
На кучетата не им е приятно, когато близкият им човек плаче.
И те страдат.
И остър нож не те раздира така.
И двамата сте ми мили. Не знам какво бих правила без вас.
Хайде, Бела, бързо.
Дори и зад вратата го подуших.
Помнех миризмата на Фреди.
Когато се наливаш безпаметно, започваш да миришеш на бъчва.
Ако я убие, аз ще съм виновен.
За пръв път се изправях срещу себе си.
Срещу нещо, което напълно си забранявах.
Не бих рискувал живота си,
но животът на моя човек значеше много повече.
Не знам как стана,
но изведнъж устата ми се изпълни с кръвта му.
Не биваше, Гъмп.
Сега ще те убие.
Не можеш да останеш тук.
Брат ми не те иска.
Никога не съм го молила за нищо.
Сега какво ще правим?
Да се обадим на Дита?
Ама не ми се ще.
Нека все пак да звъннем.
Ще го взема само за няколко дни.
Имам работа, не ми се занимава с помияри.
Той е добър, не се бой.
Само малко е объркан.
Гори в работата си.
Гъмп,
научи го как да живее.
Ето.
Лягай.
Въобще не разбирах живота му.
Затваряше се в този стъклен аквариум и се връзваше с верига.
Не се смееше, не беше весел, не забелязваше околния свят.
Не можеш така да се мотаеш.
Животът му бе като този апартамент. Студен и празен.
Изнервям се, не мога да работя, схващаш ли?
Добре, ела.
Стой.
Гъмп.
Ела при мен, Гъмп.
Действай.
Готов съм.
Какво да кажа на колегите? Как те чакам да направиш купчинка?
Давай, избери си някое кьоше.
Чудесно.
Благодаря.
Запознах се с кучета, които са били спокойни,
но са станали студени и досадни
след съжителство с такива отшелници.
Но срещнах и много други,
които са освободили господарите си от аквариума.
Успели са дори да скъсат веригата им от маловажни притеснения.
Кучетата не обичат самотата. Потискат се.
Очакването е тяхна орис. Очакването да секне самотата.
Но винаги щом той се връщаше,
ще го нарека Ядков, защото само това ядеше,
самотата си оставаше.
Когато заживееш с някого,
или се променяш по неговия тертип,
или му го променяш.
Започнах да разкривам на Ядков нещата, за които беше сляп.
Дръж.
Отче, извинете, че ви събудих така рано.
Не мога да мина.
Много мило, че ще ме заведете. Благодаря.
Я да опитаме. Ще се разходим.
Чакай, Гъмп!
Гъмп!
Стой! Моля те!
Един приятел.
Просто приятел.
Приятен ден. - Довиждане.
Довиждане.
Защо кучетата са така пристрастени към човешката любов?
Защо трябва все да им доказваме любовта си?
Запитах се и проумях.
Ние сме създадени да ги браним, Но не както някои от вас мислят.
Не защото не искаме да ви свият колелото от двора.
Браним най-вече сърцето ви
и ви показваме, че любовта е единствената вещ на света,
която не може да се открадне.
Насочваме ви към единственото смислено нещо.
Добро утро. - Добро утро.
Идваме по обявата.
Познавате ли това куче?
Толкова съжалявам!
Ела.
Вие, хората, сте артисти. Това е общото между нас.
Добър ден.
Май я хареса.
Привет, - Здравей.
Да не се хваля, ама по си падаше по мен, а не по Ядков
и той го усещаше.
Какво хубаво съвпадение, нали? Все се срещаме.
Щеше му се да ме използва като примамка. Като червей на кукичка.
Човек може да направи чудеса, за разлика от животните.
Да лети без криле. Да сложи живот или смърт във флакон.
Може почти всичко.
Но цялото това познание така обърква мислите му,
че забравя и най-простичките неща.
Ела.
Не съм те мяркал от доста време. - Моята Куба умря.
Вземете бързо решение. Много се търсят.
От сутринта ни затрупват с обаждания.
А някой нежелан?
Меличар. Той е неудачник. - Я да го видя.
Дадено.
Там отзад е.
Покажи се.
Меличар. - Меличар?
Много си хубав! - Наистина, просто не му върви.
Ще почакаш.
Здравей. - Привет.
Гъмп. - Нося то нещо.
Боже, какъв красавец! Здравей, ела при мен.
Олеле!
Ето така живях досега.
Не знам накъде ще ме отведат кучешките ми пътеки,
но в едно нещо съм сигурен. Един ден ще открия Фреди.
Дали на този свят или отвъд дъгата,
но ще го намеря.
Исках с моя разказ да ви покажа,
как един обикновен кучешки живот за вас хората,
може да е невероятен за въпросното куче.
Ние изпитваме обич също като вас и ни е необходима като на вас.
Стига бе!
Привет, сестричке. - Кога да дойда за Гъмп?
Спокойно, не бързай.
Послушен е, разбираме се.
Обади се едно момиче, което познавало стопаните му.
Моля? Чакай.
Откъде са?
От Велвари, местната енория. - Чак оттам?
Не проумявам как е избягал толкова далече.
Тогава да дойдат те. Защо да го водиш ти?
Не мога да се свържа с тях. - Ясно.
До после. - Чао.
Чао.
Скоро ще си си при твоите, драги.
Ясно.
Сега забелязвам сърцевидната ти шарка на хълбока.
Как е възможно?
Да.
Отдавал си ми сърцето си през цялото време,
а аз се молех някой да те потърси.
Вече е късно да ти се отплатя.
Момчето!
Момчето ми!
Всъщност, всеки край е едно ново начало.
Кучешкият живот се променя и отлита много по-бързо от вашия.
Аз извадих късмет.
Намерих моя човек.
Но много кучета, много Гъмповци
все още очакват стопанина си в приюта,
за да му поднесат целия си свят.
Дайте им възможност да ви научат как да живеете.
Гъмп е чистокръвен Джак Ръсел териер.
и се казва Гъмп, както героят от филма.
Гъмп 2 е спасен от ужасяващи условия на живот.
Истинското му име е "Чудо"
Гъмп 3 е взет от приют.
Бил е изоставено нежелано пале.
Гъмп 4 е спасен като пале от ужасяващи условия на живот.
Вероника Хайкова "Рибова" го открива по обява за осиновяване.
Праща снимка на Филип Рожек, който тогава пише книгата за Гъмп.
Като го намерих, не знаех какво да правя с него.
А сега не знам какво да правя без него.
Момина сълза е използвана за разплод.
До момента на снимките била захвърлена в яма.
Макс живял две години в приют в Мелник.
Никой не го искал заради обратната захапка.
Дорка е родена с едно синьо око. Това почти ѝ коствало живота.
Спасява я Катя Зикмундова "Ливадова"
от организацията за правата на животните.
Мия е отървана от хорско насилие.
Изхвърлили я на улицата с палетата ѝ
насред януари.
Знам, че си куче, друже. Но за мен си любим човек.
Миша е кангал. Тренирали го за борби е Германия.
После го захвърлили в гора в Чехия, като безполезен ветеран.
Теринка, Бела във филма, е оставена в една къща като пале.
Тоби е нежелано пале, изхвърлено от кола.
Сем. Цимпа от Табор го харесали в приюта "Боухалка".
"Радвам се на живота с куче" е организация,
която вижда в животните най-близки другари.
Помогнете да върнем нуждаещите се към живота.
Всички сцени с животни във филма
са напълно естествени за животните.
Тъжните сцени с побой над Гъмп или затваряне в торба
са изкуствено направени със специални ефекти.