Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
[jemná hudba…]
[Gump] Jsem Gump a byl jsem toulavej pes.
On vlastně každej pes je v sobě tak trochu toulavej do tý doby, než najde svý štěstí.
A to štěstí pes najde jedině s člověkem.
Můj příběh je o hledání toho psího štěstí.
A je o cestě k tomu správnýmu člověku.
Je o síle a nezlomnosti, která se ukrývá v každým psovi.
Chtěl bych, aby vám tenhle příběh taky otevřel oči,
protože co člověk v psím srdci zničí, to může jenom člověk uzdravit.
[hřmění, hukot deště…]
[psí kňučení]
[hukot deště…]
[Gump] Tu noc, když nás vzali od maminky, jsem cejtil něco zlýho.
Protože ještě předtím než pes otevře oči,
tak otevře čumák.
Ta věc kolem nás byla plná tmy.
Musel jsem se z ní dostat a nadechnout se.
[hukot deště]
[kňučení]
[jemná hudba, slabý štěkot]
[Gump] Brácha se už dlouho nepohnul. Ležel pode mnou úplně tuhej.
Udusil se.
Udusili jsme ho.
Jeho chlupy byly jako koberec, chladný a neživý.
Ségra se vedle mě třásla a už jenom slabě pískala.
Proč jsme vlastně byli v tašce v popelnici?
Proč?
Pochopil jsem, že „proč“ je lidský slovo
a jen lidi znají odpovědi.
[jemná hudba…]
[kňučení, štěkot…]
[smích]
[z kontejneru kňučení, štěkot…]
[kňučení]
[Gump] Tenkrát jsem ještě nevěděl, že tenhle člověk změní celej můj život,
že se tím mým životem stane.
Ten první pohled, ten první pach
si každej pes pamatuje do konce svýho života.
[jemná hudba…]
[Gump] Psi mluví s lidma očima.
A tenhle člověk z těch mých pochopil,
že takhle tady bráchu nechat nemůžeme.
[jemná hudba…]
[Gump] Ten chlap měl dobrý srdce, ale o štěňatech toho moc nevěděl.
Protože tyhle hnědý tyčinky, kterým říkáte párky,
ve mně moc dlouho nevydržely.
[jemná hudba…]
[Gump] Přišla ženská a s ní silná vůně.
- [Béďa] Dobrý den. - [žena] Dobrý den.
[Gump] Bylo to jako kýbl ovadlejch kytek s vodou, která se už začíná kalit.
Fuj, ten smrdí. Není nějakej nemocnej?
No, trošku se pokakal.
No jo.
[Gump] Vy lidi ve svým světě žijete neustálým vyměňováním.
Každej den vyměňujete papírky za jídlo, papírky za věci, za všechno.
A někdy mám pocit, že je vyměňujete i sami za sebe.
No jo, chlapče, smrdíš.
Čím to je, řekni mi.
Mě když potká štěstí, tak musí být malý
a posraný.
Tak. Och!
[Gump] My psi nežijeme totiž život vyměňováním.
My když si vybereme, tak už nevyměníme.
[jemná hudba…]
[Gump] Z tý pohody mě najednou cizí ženská hodila rovnou do vody.
Myslel jsem, že je to můj konec.
Smrděl jsem najednou jako puget konvalinek.
To teda ten předchozí smrad byl trochu lepší.
[jemná hudba…]
[Gump] Takhle jsem žil s mojí novou rodinou spoustu dní,
kdy je světlo a po něm na mrknutí okna tma.
Přišlo mi, že přes noc mi pokaždý vyrostlo tělo
a ráno jsem se probudil silnější.
[jemná hudba…]
[Béďovo zívání]
Kam celé noci běháš, člověče?
[Gump] Ta ženská, která s náma žila, se jmenovala Veronika.
Nechceš se taky jednou umejt? Mám v bojleru teplou vodu.
[Gump] A její pes Konvalinka.
Napřed si zajdu na galerii.
[Gump] Její ruce mi voněly po rybích karbanátkách,
a tak jsem jí začal říkat Veronika Rybička.
A tenhle Bedřich smrděl tak trochu jako kozí bobky,
a tak jsem si ho pojmenoval Bedřich Kozí bobek.
[jemná hudba…]
[smích] Hopla!
Štětka, abych se mohl drhnout.
[jemná hudba…]
Nese se káva.
Od tý doby, co tě mám, je na mě nějaká hodná.
Škoda, že jsem tě nepotkal dřív.
Prosím?
- Ale myslím tady kluka. - [Veronika] Aha.
[Gump] Jednou večer jsem tak nějak cejtil,
že tohle odstavný parkoviště s autama bez kol je můj domov.
Že sem patřím, že mě baví to nebe nad hlavou.
[Béďa] No.
[smích] No, pojď.
Tak pojď, no. Tak jo.
[Gump] Hlava, to je pro nás takový magický místo.
Když už člověka necháme sáhnout na hlavu,
tak je to začátek cesty k našemu srdci.
Jedno je třeba na konci ocasu u zadku.
To místo je nějak zvláštně propojený s očima,
protože když mě tam někdo drbe, hned se mi ty oči zavírají.
Ale ani břicho není špatný.
Když ukážeme břicho a lehneme si na záda,
je člověk už v tom našem srdci buď úplně, nebo už hodně blízko.
Hm, bum, bum.
[vyje jako pes]
[Béďa] Na červenou
sedíš. Tak.
A na zelenou
ležíš.
Ležíš, tak. A na červenou
sedíš.
[jemná hudba…]
[Gump] Smáli jsme se spolu každej den a já si přál, aby to bylo napořád.
[jemná hudba…]
[Béďa] Vidíš, kamaráde, to je ten svět. To je obraz, co?
Já vždycky říkám, že sem chodím jako do galerie.
Nejradši sem chodím ráno, to tady není ani živáčka,
všechno se probouzí, probouzí se ptáci, probouzí se vůně.
Někdy se tak zamyslím, tak se do toho ponořím,
že úplně zapomenu, proč jsem sem přišel.
A to je krása.
[Veronika] Podívej se, Béďo, jak se ty dvě krásný psí duše,
kterých se chtěli lidi zbavit, daly dohromady.
Není to krásný?
- By mě zajímalo, o čem si povídají. - [Veroničin smích]
[Béďa] Tys mi vlastně nikdy nevyprávěla, jak ses k tý svý holce dostala.
Jo, den blbec.
Dokonce mi ujel i autobus, takže jsem šla pěšky přes park.
[Veronika] Najednou jsem něco zaslechla.
Jako když pískne dětská hračka, bylo to takový strašně tichounký.
A uviděla jsem
malou vystrašenou hromádku na konci v křoví.
V tu chvíli mi došlo, že to, že mi ujel autobus, mělo důvod.
Béďo, já věřím, že si mě tahle psí chudinka přitáhla do života.
Zjišťovala jsi, komu patřila?
Já jsem si aspoň jistý, že ten můj kluk nikomu neutekl.
- Protože pes se sám do tašky nezavře. - [Veronika] Já jsem to nezjišťovala.
Bála jsem se, že by mi ji třeba mohli vzít.
Ale určitě se neměla dobře.
Jenže to se nikdy nedozvíme, čím si ta chudinka musela projít.
[Gump] Psi na lidi lidem nic neřeknou, ale sami sobě si to poví.
[jemná hudba, štěkot…]
[Gump] Pokaždý když měla Konvalinka v tomhle tmavým světě z něčeho radost,
tak se z toho za chvíli stala bolest.
[jemná hudba…]
Počkej na mě! Stůj! Pojď sem zpátky! Stůj.
[Gump] Věděla, že teď musí běžet a běžet.
[žena] Vrať se!
[Gump] I kdyby proti ní byla zeď.
V tu chvíli jsem si uvědomil, jak je tahle malá psí babička statečná.
A nejvíc mě zarazilo, že po tom všem, co Konvalinka zažila,
má lidi pořád ráda.
[Béďa] Pojď.
To jsem zvědavej, co ti na toho novýho čokla řekne Dáša.
[Béďa] Co by říkala? Bude ho mít prostě ráda.
Když uvidí, jak ho mám rád já, tak ho bude mít ráda taky.
To asi každej mluvíme o jiný Dáše. [smích]
- Ti říkám, že ho bude mít ráda! - [Tuli] Jo.
Co meleš pořád? Se podívej, jak je skvělej, roztomilej.
[Veronika] Myslíš, že Dáša bude nadšená, že sis pořídil psa?
[Béďa] Co pořád všichni máte? Ještě tady není.
Až tady bude, tak to budu řešit.
Hlavně to nebudu řešit ale s váma.
[jemná hudba…]
[Béďa] Ahoj.
Ahoj.
- [Tuli] Co tady šmejdíš? - Ale…
Dáša se má dneska vrátit.
Dáša. No těbůh.
[jemná hudba…]
- Ahoj. - [Veronika] Ahoj.
Prosím tě, nemohla bys dneska kluka nechat u sebe?
[Béďa] Ona se Dáša vrátí z nemocnice, víš.
Že půjdeš k tetě?
Béďo, ta ženská tě jednou semele.
Prostě jí řekni, že máš prcka rád, a basta.
Ale já to nemůžu na ni takhle nahrnout.
[Béďa] Buď tak hodná.
- Ukaž. - [Béďa] No, tak, no.
Já jí to musím naservírovat po kouskách, strategicky, víš.
Aha. A jak jí chceš po kouskách říkat, že máš psa?
No tak, znáš Dášu, ne?
To znám.
[jemná hudba…]
[Veronika] Je to srab.
[jemná hudba…]
[oddechnutí]
No jo.
[jemná hudba…]
No, pojď, loudo.
Uá!
Tak pojď sem.
[hekání] Jé.
Ach.
[Gump] Když začalo pršet, připomnělo mi to ten den,
kdy jsme skončili v popelnici.
Je to ve mně někde uložený, sám nevím kde.
Nejraději bych tu vzpomínku našel a rozkousal, nechci ji mít v hlavě.
[muž] Co to tam děláte?
[Gump] Najednou se přiblížil k nám velkej černej chlap.
Čím víc se blížil, tím víc jsem cejtil,
že jsem to já, kdo se musí o Rybičku s Konvalinkou postarat.
[zahřmění, psí skučení]
Béďo, já se omlouvám.
On ho přestal mlátit, až když se nehejbal.
Já jsem nevěděla, co mám dělat, tak jsem křičela. Ale to je blázen.
[Veronika] Miláčku, odpusť mi to. Prosím.
No, půjdeme do nemocnice.
[veterinář] No, takže určitě má otřes mozku.
Celkově můžu říct, že je hodně, hodně pohmožděnej.
Kdo mu to udělal? To jste byl vy?
- Já? - No.
Pane doktore, vždyť je jako moje rodina.
[veterinář] No jo, ale bude to teda hodně šití.
A nebude to v žádným případě levný.
A já peníze mám.
On si zaslouží nejlepší péči.
[Dáša] Kde?
U jakýho veterináře? Kde na to vzal prachy, hele?
A k jakýmu veterináři jel? Kde to je?
Já ho ještě chytnu, tohle nepřipadá v úvahu. Cože?
To snad není pravda! To se mi snad zdá!
Nemáme co jíst, a bude utrácet za psa, jo?
Kolik to stálo? Kolik to stálo?
Panebože, proč jsi ho tam nenechal?
Byly to všechny tvoje peníze! Žádný jiný nemáš!
[Béďa] Jak jsem ho tam měl nechat? Je to můj nejlepší kamarád.
Kdo je tvůj nejlepší kamarád?
Psisko? Jsi se snad zbláznil, ne?
- [Béďa] Nám spolu bylo dobře. Dášenko. - [Dáša] Nechtěj mě naštvat!
Ale já myslel, že ho budeme vychovávat dohromady, spolu.
Ne, mně stačí, že vychovávám tebe. Seš stejně nevychovatelnej.
[Béďa] Dášo, prosím tě, já ty peníze vydělám.
Co vyděláš? Doteďka jsi nevydělal ani korunu.
Našetřil sis akorát z kapesnýho, co jsem ti dávala.
Já jsem v tý nemocnici měla zůstat. Co zůstat. Měla jsem tam umřít!
Dášo, to neříkej! To neříkej. Dášo.
Dášo! Já jsem se na tebe tak těšil!
[Béďa] Pojď sem!
Škoda, že tam nezůstala, viď? Tak pojď. To víš, že jo.
Ach jo.
Konvalinko, pojď, jdeme domů.
[jemná hudba…]
[Béďa] Kluku!
[Béďa] Pojď pěkně.
[svižná hudba…]
Já nevím, kamaráde, chlapče, jak ti to mám říct.
Já si tě asi nemůžu nechat.
Dáša mně jasně řekla, že jestli si tě nechám,
tak ode mě odejde.
A to bych už asi nepřežil.
Víš,
když mě vyhodila moje žena, tak jsem skončil na ulici.
A tak jsem se toulal.
Kdybych nepotkal Dášu, tak už ani nežiju.
Dášenka mně dala pocit, že někam patřím.
Že jsem ještě chlap, kterého někdo potřebuje.
Ale proč ti to vlastně vykládám?
Stejně mi nerozumíš.
[Gump] A tam se to, myslím, stalo.
Koukali jsme na sebe.
A Bedřich v tu chvíli pochopil, že mu rozumím každý jeho slovo.
Běž.
[povzdech]
A zůstaň venku.
[Gump] Lásku si přece nejde získávat silou nebo strachem,
láska je něco čistýho, veselýho, svobodnýho.
Jenže lidská láska není ta psí,
která má k srdci jen jednu cestičku.
[jemná hudba…]
[Béďa] Ty můj kluku, ty mně dáváš.
Celou noc jsem nespal ani minutu.
Já se prostě s tebou
neumím rozloučit, víš.
[jemná hudba…]
Za celej život jsem nepotkal nikoho, kdo by mě měl radši než ty.
Nikdo.
Kamaráde, já vím, ty jsi pes.
Ale pro mě jsi můj
člověk.
[jemná hudba…]
Můj člověk.
[něžně] Hm.
[jemná hudba…]
[Gump] Já tohle tak nemám rád, když je můj srdeční člověk smutnej.
Já jsem pak smutnej taky. Mně v tu chvíli ale došlo,
že ten můj statečnej Kozí bobek byl připravenej všechno tady opustit.
[Béďa] Pojď, jdeme.
[Gump] Jen abychom zůstali spolu.
[Dáša] Bedřichu, kam jdeš? Zastav!
- [Dáša] Bedřichu, vrať se! - [Béďa] Jdeme.
[Dáša] Ježíši, Bedříšku! Bedříšku, zastav.
- Beďane. - Neříkej mně Beďane.
Promiň.
Bedříšku,
já jsem to tak nemyslela.
[Dáša] Víš, že tě miluju. Já bez tebe nemůžu už žít.
A ten kluk zůstane s náma, to ti říkám na rovinu.
[Gump] Já ale věděl, že kdyby měla psí ocas,
tak by se choval jinak, než jak teď mluvila.
To víš, že jo.
[jemná hudba…]
Ty můj, tak.
Počkej. Ukaž se. No, ty můj hvězdáři.
[opile] Přátelé, dovolte,
my jsme s Dášenkou šťastní, protože máme spolu kluka.
Kluka.
Na toho kluka, na jeho zdraví a krásu.
- [Tuli] Ať žije! - Ať žije náš kluk.
[Béďa] A z toho kluka bude maturant a vysokoškolák.
[Béďa] A z toho kluka bude prezident.
[opilecký zpěv] ♪ Skákal pes přes oves. ♪
- ♪ Přes… ♪ - [Tuli] ♪ Zelenou louku. ♪
♪ Šel za ním myslivec, ♪
♪ péro na klobouku. ♪
A z toho našeho kluka bude lékař nebo inženýr.
[Tuli zpívá] ♪ Nebude-li pršet, nezmoknem. ♪
Na zdraví našeho kluka.
[Dáša zpívá] ♪ Pes jitrničku sežral, docela maličkou. ♪
Maminko.
♪ Kuchař ho za to praštil dřevěnou paličkou. ♪
[Béďa] Umlčím tě polibkem.
[Tuli zpívá] ♪ Plakali všichni psové. ♪
♪ Kopali jemu hrob. ♪
[Béďa] Počkej. My jsme šťastní totiž.
- No nejvíc na světě. - Veroniko.
- [Veronika] No? - My jsme šťastní.
- Je vám přáno. - [Dáša] Tak.
[Béďa] Myslíš, že tam někdo je? Je?
[Tuli zpívá] ♪ Kozíčku, kozíčku, kozínečku. ♪
Ježíšikriste, proč mě?
[Tuli] Tak na toho vašeho kluka.
[Gump] Když byla tma, tak už jsem byl hodně unavenej.
Ani se nepamatuju, co ten večer dávali na nebi.
[smutná hudba…]
[Dáša] Jdeme.
- [Dáša šeptem] Pojď, prosím tě. Dělej! - Ale.
[smutná hudba…]
Dělej!
- [Dáša] Hni sebou. - [Tuli] Hm.
- [Dáša] Šup. - [Tuli] No, jo. [hekání]
[kňučení]
[Dáša] Nekvič.
[smutná hudba…]
[kňučení]
[Gump] Pod nohama mi ubíhal můj domov u Bédi
a já se bál, že už ho nikdy neuvidím.
[Dáša] Beďánku!
[Gump] Byl to můj táta, můj bůh.
A kdybych mohl, tak dám svůj život za jedinou chvíli u něj.
Pojď, kafíčko! To ti udělá dobře.
- Kde je náš kluk? - [Dáša] Pojď, udělala jsem ti vajíčka.
Není u Veroniky?
[Dáša] Kdyby ses viděl, jak jsi včera vypadal. Podívej, jak jsi skončil.
Jsem měla co dělat s tebou, natož se starat o psa.
Nech toho, prosím tě. Kluku! Hochu!
[Dáša] Neřvi! Pšt, vždyť všechny vzbudíš.
To snad není možný. Přece každý ráno
mě budí, se se mnou vítá.
- Sedni. - Se mu muselo něco stát.
Prosím tě, co by se mu stalo?
Se určitě vrátí sám. A když ne, tak bude tady někde kolem.
Na, papej!
- [Dáša] Jez! - Ale nebudu jíst.
[hluk vlaku, smutná hudba…]
[Béďa] Kluku!
Kluku!
Ale ne všichni!
Nemůžeme chodit všichni. Rozdělit se musíme.
[Béďa] Kluku!
[Béďa] Zase jdete všichni spolu. Kluku!
[hluk vlaku, smutná hudba…]
[psí kňučení…]
[Gump] Věděl jsem jen, že musím běžet jako Konvalinka,
běžet a běžet, abych si taky zachránil život.
- Koukám, že ho pěkně hledáš. - Stejně utekl za nějakou fenou.
Jasně. A vzal si s sebou deku.
Jsi nějaká chytrá, ne?
- [Veronika] Co jsi s ním udělala, mrcho? - Ježíši, dej pokoj.
Čum před sebe, ať nezakopneš.
[Gump] Musím běžet po cestě, protože každá cesta musí někam vést.
A pokud je proběhnu všechny, určitě natrefím na tu, která vede domů.
[smutná hudba…]
Počkej chvíli.
- Tuli, probuď se. Jak to bylo? - Já za nic nemůžu.
- Já vím, že ne. - Ona mě…
- Kdo ona? - Ona.
[smutná hudba…]
[Gump] Nevěděl jsem, kudy poběžím,
ale někde uvnitř jsem cejtil, že ta cesta je správná.
[smutná hudba…]
[hudba utichla]
Vidíš, ani jsem mu nestačil dát pořádný jméno.
[Béďa] Ach, chlapče můj.
Když jsem ho našel, tak jsem nevěděl, co si s ním počnu.
A teď nevím, co si počnu bez něj.
[jemná hudba…]
[Gump] Každá popelnice asi patří jinýmu toulavýmu psovi.
Ale tyhle, ty patřily Maxovi.
Byl to takovej pankáč, kterej si o lidech myslí svý.
Líbilo se mi jeho jméno, jako že vůbec nějaký má.
Moje jméno ho zajímalo taky.
Řekl jsem mu, že na mě zatím čeká, ale že mu nepovím kde.
Bál jsem se, aby tam nechtěl běžet taky.
[jemná hudba…]
[Gump] Max viděl, jak jsem pomlácenej, ale já mu nechtěl říct, kdo mi to udělal.
Nechtěl jsem, aby si o lidech myslel něco zlýho.
To je taková moje zásada.
[jemná hudba…]
[Gump] On mi říkal, ať si dám na lidi pozor. A na svou závislost na nich.
[jemná hudba…]
[Gump] Max znal jednoho jezevčíka, kterýmu umřel jeho lidskej kamarád.
A ten pán byl jediný, v co tady na tom světě věřil.
Byl to takový jeho bůh.
No, a když ten jeho bůh jednou umřel
a on pochopil, že už ho nikdy neuvidí,
tak z tý obrovský bolesti se rozhodl, že se ho vydá hledat za duhovej most.
Druhej den ho prej objevili na ulici úplně tuhýho.
Nikdo nevěděl, jak se mu to stalo, ale asi toho svýho pána v noci našel.
Ptal jsem se Maxe, co to je duhovej most.
A že po něm půjdu tam a zpátky a klidně ještě dál,
že je mi jedno, jak je to daleko.
Ale jestli tam každej pes najde svýho pána, tak musím znát cestu.
Ale Max mi řekl, že jsem na duhovej most ještě mladej
a půjdu přes něj až za dlouho.
A že ten most nenajdu na tomhle světě a můj Béďa tam ještě není.
Že je to místo, kam odejde moje duše, až umřu.
A já v tu chvíli pochopil, že ten duhovej most je jenom cesta
do toho mýho nebe.
[jemná šťastná hudba…]
[Gump] Maxe napadlo, že mě vezme k jedný holce.
Ke Kátě, která se stará o stejně polámaný psy,
jako jsem byl já.
Měl jsem všude v chlupech hodně blech a klíšťat.
Jezdily na mně celou tu moji cestu jako takoví černí pasažéři.
[Káťa] Maxi, koho jsi mi to přivedl? Ahoj, čí ty seš? Ukaž.
Co to tady máš?
Ježíši, to vůbec nevypadá hezky, ta rána, vezmeme tě k doktorovi, jo?
[Gump] Seděl jsem v pojízdným autě poprvý.
Představoval jsem si, že takhle rychle běžím.
I když takhle rychle bych běžet nikdy nedokázal.
A to mě na tom autě začalo bavit.
[jemná hudba…]
[Káťa] Namažeme trošku. Ukaž mi bříško, pojď.
[Gump] Její ruce voněly jako kytky na louce.
A tak jsem jí začal říkat Káťa Louka.
[Káťa] Tak.
[jemná hudba…]
[hudba utichla]
[krásná hra na klavír…]
[Káťa] Pojď sem! Pojď, tady! No, ty jsi pašák.
Sedni si, vyfotíme tě a dáme tě do novin, aby tě páníček našel.
Zůstaň.
No, ty jsi šikovný.
Ty jsi pašák.
[jemná hudba na klavír…]
[Gump] Z toho zdánlivýho klidu nás vždycky vyrušil zvuk z lesa.
Byl jsem jako opravdový divoký zvíře. Jako lovec, kterej ale neloví.
Jednou, když jsme se vraceli,
tak jsme uviděli obrovskou smrdutou hromadu hnoje.
Hm, rodokmen, nerodokmen,
ty psí holky v sobě měly asi taky kus vořecha.
[jemná hudba…]
[Gump] Byl to bezstarostnej čas, kterej mi dal hodně síly.
Ale v mým srdci se něco ozvalo.
Něco silnějšího než tenhle kus psího štěstí.
Můj Béďa, kterej na mě někde čeká.
[krásná hra na klavír…]
- [muž] Na zdraví, na vaši krásnou hudbu. - Na hudbu.
[Gump] A tak jsem tady nemohl zůstat.
Pes poděkuje jenom láskou.
A tu já tady k tomu všemu měl.
Vždycky na ně budu myslet, i když půjdu na ten duhovej most.
Vím, že na ně budu myslet, i když ho projdu až do nebe.
Měl jsem velkej hlad.
Ale v hlavě jsem měl Béďu, a tak tam na hlad nebylo místo.
Musím běžet, běžet za čumákem.
Klid. Uklidni se.
Vzpomněl jsem si na Veroniku Rybičku,
která mně jako štěněti dávala vždycky ruku na hlavu
a začala mě hladit.
[jemná hudba…]
[Gump] Byla to ta chvíle před tím, než se zapálí nebe a já se probudil.
Chvíli jsem čekal, až se to nade mnou rozsvítí,
a pak se zase vydal na cestu.
[jemná hudba…]
[Gump] Uběhl jsem kus
a najednou to ucítil.
Chuť masa, krve. Natáhnul jsem tu vůni hluboko do sebe.
Malej sraženej zajíc, kterej asi nemá dobrý ráno.
Tohle je špatný, hodně špatný.
Je to zvláštní, kdyby běžel po poli, tak ho možná budu chvíli honit,
ale takhle mi ho bylo líto.
Začal jsem mu vyprávět příběh o duhovým mostě,
kterej jsem znal od Maxe.
Přišlo mi, že se tý svý smrti najednou přestal bát.
Chvíli jsme tam spolu leželi a pak jsem cejtil, že už tam není.
[smutná hudba…]
[farář] Ten včerejší příběh o tom pejskovi,
ten mě úplně, ale úplně dostal.
[Béďa] Pane faráři, já vím, že tady to může znít jako rouhání,
ale pro mě to není pes.
Pro mě jako kdyby to byl můj příbuzný, jako kdyby to byl bratr. Nebo syn.
Tam, kde se jedná o lásku, tam není místo na rouhání.
To není rouhání.
A vemte si to,
že někdy pes
dokáže pro nás udělat víc než ta naše nejbližší rodina.
Podívejte se na naše krásné varhany. Co tomu říkáte?
Na škole nás učili, že varhany jsou jako ženy.
Můžou být úžasné, ale taky pěkně falešné.
No, nás na škole učili trošku jinak.
[farář] Když sáhneš na varhany,
tak okamžitě poznáš, jestli jsou úžasné, nebo falešné.
Ale na člověku to nepoznáš někdy ani do konce života.
[jemná hudba…]
[Gump] Á, zase popelnice.
Je smutný, kolik jídla vy lidi vyhodíte.
Kolik zvířat umře zbytečně a vy si jen jednou do toho jejich masa kousnete
a pak vám třeba nechutná a vy ho vyhodíte.
Ach, chvíli jsem se u toho jídla zamyslel a už mě zase někdo drží.
- [žena] Otevři kufr. - [muž] Určitě.
No, vidíš to, hodnej seš.
[žena] Opatrně. Tak. Hodnej.
- [muž] Pozor. - [žena] Čekej. Dobrý.
[Gump] Odvezli mě do útulku a šoupli do karantény.
To je taková nemocnice psích duší.
Dávali tam nalezence, než lidi zjistí, co jsou zač.
[kňučení]
[Gump] Takhle tu brečela každou noc. Od doby, co ji sem přivezli.
Jmenovala se Mia. S žádným psem se tady nebavila.
Ale říkalo se, že člověk, se kterým žila, jí nedával najíst.
A že se živil tím, že prodával její děti.
Prý si jen sama lovila potkany v nějaký kůlně, kde byla celou zimu.
A jedno to štěňátko nestačila zahřát a ono teď bojuje o život.
Možná zažila stejný věci jako Konvalinka a třeba se znají.
[žena] Musíme ji vzít k doktorovi, aby jí něco píchnul. Pojď sem, Miuško.
Pojď sem, Miuško.
[žena] Pojď, půjdeme za panem doktorem. Musíme.
[Gump] Tyhle psí fabriky na štěňata,
kolik to těm jejich mámám přineslo smutku.
[žena] Šikovná holka, no vidíš. No, pojď.
[žena 2] Ani to nebolelo, co? Sundej jí to vodítko.
[žena] Sundám, viď? Počkej, tak. Hodná.
[jemná hudba…]
Ten novej je nějakej svéhlavej, že?
Mně se zdá takovej zvláštní, je jinej než ostatní.
Když se na mě dívá, mám fakt pocit, že mi rozumí.
Jak mu budeme říkat?
Já bych mu říkala Forrest Gump.
To je moc dlouhý. Tak to bude Gump.
[Gump] Gump?
Jasně, Gump.
[Gump] Co to je? To je moje jméno? Tady čekalo? Tady v tom útulku?
Jo, a to štěně od Miy je už za duhovým mostem.
[Gump] Tohle se Mia nesmí dozvědět.
[žena 2] Sakra.
[Gump] Ale možná to cítí. A jen pláče bolestí.
[jemná hudba…]
[Gump] Jo, tahle holka, ta ji zachrání, tohle jsem cítil.
Jenom člověk může vzít psovi jeho štěstí
a jenom člověk mu ho zase může vrátit.
[žena] Miuško.
[Gump] Karanténa mi skončila a já se venku dostal mezi psy,
který v kotci čekali na svý pány. Pes ale nikdy neví,
že ho tam ten jeho člověk nechal napořád.
A tak tam na něj naivně čeká až do smrti.
Na konci tý řady byla jedna bouda osamocená.
A v ní byl Ron.
Obrovskej kangal, kterýho lidi používali na zápasy a sázeli se,
za jak dlouho zabije toho chudáka, kterýho před něj přivedli.
Byl ztracenej sám v sobě.
Vodil ho na procházky takovej velkej zarostlej chlap.
Jedině ten ho udržel.
[Béďa] Prosím vás, kdyby se tady náhodou objevil,
nechte mně zprávu na faře, buďte tak laskavá.
- Dobře. - Děkuju.
- Uvidíme, no. - Tak na shledanou.
Pojďte, já vám ještě ukážu jednoho pejska, ten se vám bude líbit.
Je to taky takovej tulák. Běhal tady po okolí za autama,
ale nikdo mu nezastavil.
Asi ho někdo z auta vyhodil. Jmenuje se Melichar.
No jo, Melichar.
Kamaráde, vždyť jsi mu úplně podobnej. Pojď sem.
Já bych si tě hned vzal.
Ale já musím najít toho svýho kluka, víš, já už mám ve svým srdci
plno, no.
Já cejtím, že on mě hledá taky, víš.
My se musíme najít.
Kupte mu něco dobrýho.
Děkujeme. Děkujem.
[Gump] Ze zdánlivýho klidu nás vždycky vyrušily nohy, který šly za plotem.
Všichni začali štěkat, protože si mysleli, že je jde vyzvednout jejich člověk.
Žádnej se ale nikdy toho svýho předchozího nedočkal.
Čekalo se na nový lidi,
který si nás z těch kotců chodili vybírat.
[jemná hudba…]
[žena] Je takovej jinej, odchytli jsme ho u popelnic.
Jako by k někomu patřil, pořád někoho hledá. Viď, Gumpe?
- Tak tohle je ten Gump? - No.
[žena] Gumpe, pojď sem.
To je Naty. To je Natálka, víš?
Asi mu voníš.
[Gump] Voněly jí ruce jako ty malý jahody v lese.
A tak jsem jí dal jméno Naty Jahoda.
Všichni psi ji tady brali jako jednu z nich.
A hodně z nich dokázala vytáhnout z kraje duhového mostu
zpátky do života.
Několikrát jsme byli spolu venku.
A za útulkem mi vždycky sundala vodítko.
Naty bych ale nikdy neutekl.
A taky bych ji tam samotnou nikdy nenechal.
Jednou jsme potkali Rona.
A když nás uviděl, chtěl bojovat, bojovat na smrt.
A jak ty jeho zuby kolem nás cvakaly,
tak kousnul i Naty.
Když mě odtáhli zpátky do útulku, tak mě dali vedle Rona.
Nebyl to ale ten pes, kterýho jsem znal.
Ten zabiják, kterýho se bál snad celý svět.
Z Rona jsem cejtil úplně něco jinýho.
Jako kdyby ho to, co se stalo, vrátilo zpátky na cestu normálního psa.
Vždyť on nic jinýho než zabíjet neuměl.
Lidi ho za to chválili a on to dělal pro ně.
[hra na varhany…]
[Gump] Pokaždý, když jsem uslyšel kroky za plotem, tak jsem vylítnul
a přilepenej na tu mříž jsem čekal, kdo z lidí otevře.
A pak jsem ji uviděl. Tu nejhezčí rozčepejřenou holku na světě.
Gumpíčku, pojď sem.
Pojď sem.
Promiň mi to, Gumpíčku, že jsem tady tak dlouho nebyla.
Chvíli jsem si poležela v nemocnici.
Já jim říkala, že mě to nebolí, ale neposlouchali mě.
Ty jsi byl, Gumpíčku, tak moc statečnej. Jsi můj hrdina.
[Gump] Já ale věděl, že můj hrdina byla tahle malá lidská holka,
která se snad ničeho na světě nebojí.
Promiň, Gumpíčku, ještě si musím něco vyřídit.
[jemná hudba…]
[Gump] Naty Ronovi něco říkala, ale já jsem neslyšel co.
Asi mu řekla něco hodně moc důležitýho,
protože od tý doby Ron už žádnýho psa nenapadl.
[jemná hudba, mňoukání…]
Jo, tak.
Tak. No, člověče.
Seš zachráněná.
[milý smích]
[jemná hudba…]
[hudba utichla]
Ten vypadá jako plyšák.
Spíš vypadá jako koza.
[Gump] Nevěděl jsem, co si mám myslet. Ale ocas, ten se bál.
[matka] Ale prosím tě. Vždyť je roztomilej.
Gumpíne, tak ses taky dočkal. Bude mi chybět ta tvoje chytrá hlavička.
Jedeš tam na pár dní na zkoušku, mají o tebe velkej zájem.
My se za tebou brzo snad i přijedeme podívat.
A neztrať ten svůj šáteček, víš, že ti moc sluší. Tak pojď.
Prej budeš mít velkou zahradu jenom sám pro sebe.
A takovouhle krásnou velkou rodinu.
Nemohli byste půl hodinky počkat?
Starala se o něj jedna holčička, chce se s ním rozloučit.
Jo, počkáme venku.
[Gump] Jenže psa se na jeho názor nikdo neptá.
Ne každej domov je lepší než tady ta zamřížovaná bouda
s dvorkem plným zapomenutých psích životů.
Člověk snadno uvěří jinýmu člověku, kterej nesmrdí, usmívá se a má auto.
Není támhle ta holka?
[Gump] Nestihl jsem se rozloučit s kamarády, ani s Naty.
Asi jo.
[Gump] A už jsem jel a nevěděl kam.
[smutná hudba…]
[Gump] Dali mě na stejný místo jako v autě u Káti,
ale hned za útulkem mě ten chlap přehodil do kufru.
[smutná hudba…]
- To je můj plyšák. - [otec] Tady máš tu velkou zahradu.
Kdyby sem někdo vlezl, tak mu natrhni, na co budeš mít chuť.
[matka] Hroďku, pojď.
Pojď.
[matka] Tak, šup nahoru.
[matka] Hopla. Tak.
[smutná hudba…]
[Gump] Pes čte pachy jako slova v knížce.
A u týhle boudy napsal ten pes, co tu byl přede mnou, celej svůj život.
Jako kdyby tady pořád ležel a vyprávěl mi ho do ucha.
Utrápenej psí život na řetězu, kterej čeká jen na svůj konec.
[smutná hudba…]
[Gump] Každej chlup uvnitř tý boudy ukazoval přesně, jak mám skončit já.
Ještě že to svoje srdce mám tak plný. Teď mi to pomáhá.
[přijíždí auto]
[smutná hudba…]
[Gump] Mnohokrát mi hlavou proskočil Béďa a Naty
a všichni, který v tom mým srdci žili.
„Brzo se uvidíme,“ říkal jsem jim. Tady u toho řetězu já nezůstanu.
Nebudu tady čekat na svůj duhovej most.
[matka] Byla za mnou zase ta ženská z toho útulku. I s tou holkou.
Nevěřej, že ti utekl.
[otec] Mně je jedno, čemu věřej.
[matka] Jestli někdo uvidí, jak jsi ho zřídil, budeme se muset odstěhovat.
Několikátej pes v takovým stavu, jen aby ti to tu někdo nevykradl?
S ním nemůžeme ani k tomu našemu veterináři, už tě zná.
Je čipovanej, každej pozná, že je můj.
[matka] Ježišmarjá, má ten řetěz zarostlej pod kůží, to je nechutný.
Fuj.
Hele, zbav se ho. Zbav se ho.
[smutná hudba…]
[Béďa] No jo, kluku můj, ty si asi žiješ.
Zahrada.
[Béďa] A teď si můžeš, kam chceš.
[Béďa] A v předsíni pelíšek. A v obývacím pokoji pelíšek.
[Béďa] A do ložnice můžeš, kdy chceš, pěkně.
[Béďa] Všichni tě mají rádi.
[Béďa] A pořád tě hladí a ty si spíš a
papáš. A dvakrát denně, ráno a večer. A ještě ti nechají, kdyby náhodou.
Jé, kdybys náhodou měl hlad, no jo.
[smutná hudba…]
[Gump] Proč ho teď nemůžu kousnout? Proč?
Kdo mi to v tý mý hlavě zakázal?
Zachránil bych si život, ale prostě to nešlo.
A pak už jsem jen cejtil ty jeho tlustý prsty, jak mi něco hledaly pod kůží.
[otec] Patřil jednomu grázlovi z vesnice.
[otec] Pak ho zavřeli a on ho tam takhle nechal.
Chudák pobíhal po vesnici. Ale je agresivní, zabil několik zvířat.
Ty seš takovej zabiják, co?
Je na tom hodně špatně, musel toho hodně prožít.
[otec] No, on se ten chlap k němu nechoval vůbec hezky.
[otec] Týral ho, mlátil.
[otec] Celá vesnice to viděla, ale nikdo nic neudělal.
Víte, pane doktore,
já bych si přál, aby toho psa už nic nebolelo.
Tu injekci zaplatím a pak si ho klidně zakopu sám.
- Bude stát šest set korun. - [otec] Ano, jistě.
Radši ho tady nechte, my se o něj postaráme.
Opravdu?
Jste hodný, děkuju.
Jo, a jmenoval se Gump.
Tak mu to napište na pytel, aby do nebe nešel beze jména.
- Děkuju, nashle. - [veterinář] Nashle.
Co na mě tak koukáš?
Chceš mi něco říct?
Neboj se.
Už to nebude bolet.
[jemná hudba…]
[Gump] Najednou jsem cítil, jak ten malej kousek síly, kterej ve mně zůstal,
ze mě odchází.
Už bude dobře, Gumpe, to zvládneme, ty bojovníku.
[sestra] Myslím, Gump zas takovej zabiják nebude, ten chlap byl hrozně divnej.
Vsadím se, že mu to všechno udělal on.
[sestra] Tak.
[jemná hudba…]
[Gump] Takových psů, u kterých se jejich lidi rozhodli,
že už jsou na ně asi moc starý nebo nemocný a smrděj
a už je nechtějí, bylo na veterině víc.
Oni si pak ale povídají, jak to s těma lidma bylo skvělý
a jak se jim po tom, kdo jim ublížil, vlastně stejská.
Do duše psů se totiž kromě bezmezný lásky k lidem
vložila i bezmezná naivita.
[jemná hudba…]
[veterinář] Dále.
[Gump] Pro psy jako já, který už měli běhat v nebi, platí jiný pravidla.
Tvoje nová panička.
[Gump] Chodila si pro nás nějaká Dita, která lahvičky se jménem „život“
pokaždý zaplatila a jako rozvážková služba nám hledala lidi,
který se o naše polámaný duše postarají.
[domovní zvonek]
- Ahoj. - Ahoj.
[Gump] Tady jsem si ale hned od začátku přišel jako trouba.
[Kristýna] Bello, takhle se vítá návštěva?
[Gump] Ty pokreslený ruce mě hladily po hlavě
a v očích tý holky jsem viděl to, co jsem znal jen u zvířat.
Takový to poranění a strach z lidí.
Jako kdyby ani nebyla člověk, ale pes jako já.
Co, broučku?
Gumpe?
Gumpe!
Chceš jít ke mně? No tak pojď ke mně.
[Gump] Do postele mě teda nikdo přemlouvat nemusí.
Pes má obrovskou výhodu.
Jednou mu ze studený země ukážete peřinu
a on už dělá, jako by v peřině spal od štěněte.
A ty její nohy voněly jak lidský sušenky.
A tak jsem jí začal říkat Kristýna Sušenka.
[Kristýna] Tak já jdu do práce.
Buďte tady hodní.
[Gump] Tahle psí holka se jmenovala Bella.
A než si ji k sobě Sušenka vzala,
tak žila bez lásky lidí, zavřená sama ve starým baráku.
Tak trochu na mě žárlila a myslela si, že jí tenhle domov u Sušenky chci vzít.
Ale to já nechtěl, já měl ten svůj domov u Bédi.
A to ji uklidnilo.
[otevření dveří]
Gumpe?
[jemná hudba…]
Tak já jsem z vás nervózní celej den, a koukám, že zbytečně.
[šťastná hudba…]
[Gump] Když se směje člověk, tak se s ním směje i pes.
A to celým svým tělem.
Přikrčí zadní nohy, až si trochu šoupe zadek,
vyvalí oči a vyplázne jazyk
a lítá jak pošuk do doby, když už nemůže.
[šťastná hudba…]
[farář] Bedřichu! Našel jsem ho! Našel jsem ho!
- Už to vytáčím. - Já to zkusím.
No, obsazeno.
[Béďa] Já to budu zkoušet.
[Gump] Tahle svítící destička, ze který jsou slyšet hlasy,
dělala hodně často Sušenku smutnou.
To pes tak nemá rád, když člověk, na kterýho je napojenej, pláče.
To je velký utrpení i pro toho psa.
Je to větší bolest, než kdyby vám kůží projel nůž.
Jste moje lásky. Co bych bez vás dělala?
[bouchání na dveře]
[dramatická hudba…]
Bello, pojď, mazej.
[Gump] Cejtil jsem i přes dveře jeho smrad.
Ten pach jsem si pamatoval od Bédi,
kdy člověk pije tolik, až začne jako to pití smrdět.
Pokud ji zabije, tak to bude moje vina.
A tak jsem se poprvé v životě postavil proti svý duši,
proti něčemu, co jsem měl zakázaný uvnitř sebe.
Kdyby šlo o můj život, tak bych to neudělal.
Ale život mýho člověka je pro mě mnohem víc.
Ani nevím, co se stalo, ale najednou jsem měl plnou pusu krve toho chlapa.
Gumpe, to jsi neměl.
On tě zabije.
Tady už nemůžeš zůstat.
[smutná hudba…]
Tak můj brácha tě nechce, Gumpe.
Nikdy jsem se ho o nic neprosila.
No ale co teď?
Tak asi bysme měli zavolat Ditě, viď?
To se mi teda nechce.
[smutná hudba…]
No nic, zavoláme.
Vezmu si ho, ale jen na pár dní.
Mám práci a nemám čas se starat o čokla.
On to je hodnej kluk, nemusíš se ho bát.
Jenom trochu ztracenej, víš?
Má jenom tu svoji práci a nic jinýho ho nezajímá.
Gumpe,
nauč mýho bráchu žít.
[jemná hudba…]
[otrávené vydechnutí]
[jemná hudba…]
[Oříšek] Tak.
Tak.
[hudba utichla]
[štěknutí]
[cvakání klávesnice…]
[Gump] Vůbec jsem nechápal život tohohle člověka.
Sám sebe zavřel do týhle skleněný boudy
a ještě na sebe přivázal řetěz.
Nesmál se, neradoval, nenasával do sebe celej tenhle svět.
Nemůžeš tady takhle trajdat.
[Gump] Žil život jako tenhle byt, studenej a prázdnej.
[Oříšek] Mě to znervózňuje. Takhle nic neudělám. Chápeš?
[jemná hudba…]
[Oříšek] No tak, tady.
Tak, čekej.
Gumpe.
[jemná hudba…]
Pojď sem. Pojď.
Tak ale dělej!
Jako já jsem ready. No?
Co si myslíš, že řeknu v práci? Že jsem čekal, až hodíš bobek?
Prosím tě, vyber si patníček.
Skvělý.
Dík.
[Gump] Zažil jsem v životě už pár psů pohodářů,
který když se dostali k takhle studenýmu čumákovi,
tak se nudnýma a studenýma stali taky.
Ale taky jsem zažil psy, a těch bylo víc,
který dokázali člověka vysvobodit z tý jeho boudy.
A ještě mu ten jeho řetěz nepodstatných starostí sundat.
[jemná hudba…]
[Gump] Pes nemá rád samotu. Ubíjí ho.
A i když je údělem psů čekat, až ta samota skončí,
tak pokaždý, když se ten kluk vrátil,
budu mu říkat Oříšek, protože snad nejedl nic jinýho,
tak ta samota neskončila.
[jemná hudba…]
[Gump] Jenže když žijete s člověkem,
tak se buď začnete měnit s tím jeho světem,
anebo mu ten jeho svět prostě změníte.
[jemná hudba…]
[Gump] A tak jsem Oříškovi začal ukazovat všechno to,
co neviděl.
[Oříšek] Tady.
[jemná hudba…]
[Béďa] Já se omlouvám, pane faráři, že jsem vás vzbudil takhle brzy,
já se tam nemůžu dovolat, no.
To jste hodný, že mě tam vezmete, moc vám děkuju.
Tak to zkusíme. Půjdeme na procházku. Tak pojď, Gumpe.
No počkej. Počkej, Gumpe! Gumpe!
Gumpe, počkej! Prosím!
[jemná hudba…]
[Oříšek] Kamarád.
- Tak. Mějte se hezky. - Nashle.
Nashle.
[Gump] Proč jsou psi tak závislí na lásce od lidí?
Proč tu lásku lidem potřebujeme tolik dávat?
A jak jsem si to v sobě řekl, tak mi to i došlo.
Jsme tady na ochranu lidí. Ale ne tak, jak někteří z vás myslíte,
aby vám někdo neukradl kolo ze zahrady.
Myslím tím, že chráníme hlavně vaše srdce.
Ukazujeme vám, že láska je jediný bohatství,
který se tady na tom světě nedá ukradnout.
Ukazujeme, co jediný má tady na tom světě smysl.
- [Béďa] Dobrý den. - Dobrý den.
[Béďa] My jsme přijeli na ten váš inzerát.
Znáte tady toho psa?
[pláč]
Promiňte.
[smutné vydechnutí]
[jemná hudba…]
[šeptem] Pojď.
[Gump] Vy lidi jste stejně herci. I když v tomhle to máme společný.
- Dobrý den. - Dobrý den.
[Gump] Asi se mu líbila.
- Ahoj. - Ahoj.
[Gump] Nechci si fandit, ale zajímal jsem ji víc než Oříšek. A on to věděl.
To je vždycky příjemná náhodička se tady potkat.
[Gump] Chtěl ji na mě nalákat jak rybu na žížalu.
Člověk dokáže oproti ostatním zvířatům neskutečný věci.
Dokáže lítat bez křídel, dokáže dát život a smrt do lahviček u doktora.
Dokáže vyrobit snad úplně cokoliv.
Ale jako kdyby to všechno, co dokáže, mu zamotalo hlavu natolik,
že úplně zapomněl na ty jednoduchý a obyčejný věci.
[jemná hudba…]
[štěkot]
[Oříšek] Pojď tady, tady pojď.
[jemná hudba…]
- [Oříšek] Dlouho jsi tady nebyla. - Umřel mi Kuba.
[jemná hudba…]
[žena] Ale musíte se rozhodnout rychle, je o ně velký zájem.
To je od rána jeden telefonát za druhým.
No jo. A nemáte tady někoho, o koho není zájem?
- Melichar, to je takovej smolař. - Tak na toho se podívám.
[žena] Tak jo.
[žena] Je až támhle vzadu.
[žena] Tak pojď, pojď se ukázat.
- Melichar. - Melichar? Melichar?
- A ty seš hezkej. - Je, jen nemá štěstí na lidi.
[Oříšek] Tak, musíš počkat.
- Ahoj. - Ahoj.
- Gumpe. - Něco pro tebe mám. Podívej.
Jé! Ten je krásnej. Ježíš. Ahoj! Ukaž se.
[jemná hudba…]
[Béďa] Jé. Ach.
[výkřik]
[Gump] Tak tohle všechno jsem do týhle chvíle zažil.
Nevím, co můj život napíše zítra a kam dál půjde moje psí cesta,
ale jednu věc vím jistě, Béďu jednou najdu.
Nevím, jestli tady na tom světě nebo za duhovým mostem, ale najdu ho.
Mým příběhem jsem vám taky chtěl ukázat,
co jeden obyčejnej psí život pro vás pro lidi
může znamenat neobyčejnýho pro toho psa.
Že cejtíme lásku stejně jako vy a stejně jako vy ji potřebujeme.
[jemná hudba…]
Ježišmarjá.
[jemná hudba…]
[zvonění mobilu]
- Čau, ségra. - [Kristýna] Kdy můžu přijet pro Gumpa?
Ne, počkej. Nemusíš jezdit tak brzy.
Gump je milej, ještě chvíli s ním vydržím.
[Kristýna] Ozvala se mi holka, co zná lidi, kterým Gump patřil.
Co? Počkej.
A odkud jsou?
- [Kristýna] Z Velvar, z fary. - [Oříšek] Z takový dálky?
[Kristýna] Já taky nevím, jak mohl takovou dálku doběhnout.
Tak ať si pro něho přijedou. Proč ho tam máš vozit ty?
- [Kristýna] Nemůžu se tam dovolat. - [Oříšek] No tak jo.
- Tak zatím. - [Kristýna] Čau.
Čau.
[pousmání]
Za chvíli budeš mít rodinu napořád, kámo.
A hele.
Víš, že jsem si toho tvýho srdíčka tady na boku nikdy nevšiml?
Je to možný?
Jo.
Tak ty jsi mi to svoje srdce dával celou dobu,
a já se přitom modlil, aby si pro tebe konečně někdo přijel.
Hm. Už ti to asi nestihnu vrátit.
[jemná hudba…]
[hudba utichla]
[jemná hra na varhany…]
Kluku!
Kluku můj!
[jemná šťastná hudba…]
[Gump] Každej konec je vlastně začátkem něčeho novýho.
A život psa se mění a utíká rychleji než ten váš.
Já se dočkal.
Svýho člověka jsem našel.
Ale je spousta psů, spousta Gumpů,
který v tom kotci v útulku na toho svýho člověka,
kterýmu dají celej svůj svět, teprve čekají.
Dejte jim tu šanci naučit vás žít.
[jemná šťastná hudba…]
[jemná hudba k písni „Vítr do plachet“…]
♪ Až jednou půjdeš cestou dlouhou a těžkou, ♪
♪ až zas uděláš chybu a uvěříš slibům, ♪
♪ až tvoje odvaha bude viset na vlásku, ♪
♪ až tě zas předběhnou ve frontě na lásku, ♪
♪ až se ztratíš a začneš se bát, můžeš to vzdát. ♪
♪ A nebo naopak. ♪
♪ Přeju ti vítr do plachet, ♪
♪ až půjdeš za svým snem. ♪
♪ A když se budeš chtít vrátit, ♪
♪ tak nezapomeň. ♪
♪ Přeju ti vítr do plachet, ♪
♪ až budeš hledat břeh. ♪
♪ A když budeš chtít utéct, ♪
♪ ať ti nikdy nedojde dech. ♪
[Béďa] Když jsem ho našel, tak jsem nevěděl, co si s ním počnu,
a teď nevím, co si počnu bez něj.
[píseň „Kométa“] ♪ Už hviezd sa nepýtam, ♪
♪ nech život vedie sám každý môj ďalší krok. ♪
♪ Sám sa rozhodnem, ♪
♪ s kým ďalej kráčať chcem, či strmhlavý dám skok. ♪
♪ Možno kráčam cestou zlou, blúdiť svetlom blúdiť tmou, ♪
♪ je mi súdené. ♪
♪ Možno hviezdam dokážem, že kométam patrí zem. ♪
♪ A že nie sú zbytočné. ♪
♪ To sa v nebi niekto splietol, prečo všetkým nepovie to, ♪
♪ že aj ja som niečí syn? ♪
♪ Ja už ďalej blúdiť nejdem, viem, že budú tam, keď prejdem ♪
♪ tým mostom dúhovým. ♪
♪ Vždy keď horí nebo, oblaky hrajú tenor, ♪
♪ mám pocit, jak keby mi anjel znovu zabudol dať meno. ♪
♪ Ulice black on black a občas nejde mi utiecť preč, ♪
♪ mám občas problém ustáť všetko, nakoniec to pošlem preč jak vlny. ♪
♪ Keď padám, odolám, osud je vodopád, nechcem žiť život sám. ♪
♪ Všade, kam kráčam, celý svet mi príde bez farby. ♪
♪ Hľadám tú nádej, ktorá buchne ako petardy. ♪
♪ Slabiky do rany, chovaný tomaví, všade je na tebe tieň. ♪
♪ Chcel by som pocity v sebe, nakoniec uveriť, že mám v sebe mier, ♪
♪ to je ciel. ♪
♪ Hľadám, čakám na ten zázrak z neba, hľadám, stávam mosty do stratena. ♪
♪ Nechcem nič viacej jak nádej, daj mi kúsok seba, ♪
♪ možno že raz ju aj nájdem a zlomím tú reťaz. ♪
[Béďa] Kamaráde, já vím, ty jsi pes, ale pro mě jsi můj člověk.
[hudba k písni „Protože to nevzdám“…]
♪ Protože to nevzdám. A tak to je. ♪
♪ Doletím ke hvězdám, až kam to jde. ♪
♪ Když hory doly přede mnou ♪
♪ a bojů tisíc nad hlavou ♪
♪ a já nevím, kam se hnout, kam dál, ♪
♪ tak cestou svou pak musím jít, ♪
♪ trnitou i kamennou. ♪
♪ Jenom najít sílu a chuť žít. ♪
♪ Protože to nevzdám. A tak to je. ♪
♪ Doletím ke hvězdám, až kam to jde. ♪
♪ Ať vítr, bouře proti nám, ♪
♪ tíhu nesem každej sám. ♪
♪ Nikdy to nevzdám. ♪
♪ A tak to je. ♪
♪ Když mi osud dává za uši ♪
♪ a smutek drtí kosti na duši, ♪
♪ je naděje to jediný, co mám. ♪
♪ Pak začnu zase bojovat ♪
♪ a přestanu svý rány litovat. ♪
♪ Pro svůj život musí každej běžet sám. ♪
♪ Protože to nevzdám. A tak to je. ♪
♪ Doletím ke hvězdám, až kam to jde. ♪
♪ Ať vítr, bouře proti nám, tíhu nesem každej sám. ♪
♪ Nikdy to nevzdám. A tak to je. ♪
♪ Já vím, někdy může se zdát, že svět okolo se mění. ♪
♪ To, co znáš, včera bylo a dnes není. ♪
♪ Ale ráno vyjde slunce, barvy planetu naplní. ♪
♪ Všechno zlý v ten moment mizí v zapomnění. ♪
♪ Stačí před zlem zavřít oči, a jsi na jeho straně. ♪
♪ Dobro je bez moci, protože netasí zbraně. ♪
♪ Nejde strkat hlavu do písku, pokud v tobě srdce bije. ♪
♪ Šance nikdy neumírá, dokud naděje v ní žije. ♪
♪ Protože to nevzdám. A tak to je. ♪
♪ Možná běžíš jako Gump závod plnej pastí. ♪
♪ Doletím ke hvězdám, až kam to jde. ♪
♪ Překážek a křivd, plnej zklamání i strastí. ♪
♪ Protože to nevzdám. A tak to je. ♪
♪ Doletím ke hvězdám, až kam to jde. ♪
♪ Až kam to jde… ♪