Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A nevem Gump. Régen kóbor kutya voltam.
Minden kutya kóbor kutya, míg meg nem találja a boldogságot.
És a boldogságot csak egy ember mellett találhatja meg.
Az én történetem a boldogság megtalálásáról szól:
a megfelelő emberhez vezető utamról.
Arról az erőről és kitartásról,
ami minden kutyában megvan.
Szeretném, ha a történetem ráébresztene,
hogy ha egy ember összetöri egy kutya szívét,
azt begyógyítani is csak egy ember tudja.
Valami gonoszat éreztem aznap éjjel, mikor elvittek minket anyánktól.
Mert mielőtt egy kutya kinyitná a szemét,
már elkezdi használni az orrát.
Valamilyen sötét helyre tettek minket.
Ki kellett bújnom, hogy levegőt kapjak.
Az öcsém alattam teljesen merev volt.
Megfulladt.
Mi fojtottuk meg.
A bundája olyan volt, mint egy szőnyeg. Hideg, halott.
A húgom remegett mellettem, halkan nyüszített.
Miért kerültünk egy táskában a kukába?
Miért?
Rájöttem, hogy a „miért" egy emberi szó,
amelyre csak az emberek tudják a választ.
Akkor még nem tudtam, hogy ez az ember megváltoztatja majd az egész életemet.
Sőt, ő lesz az életem.
Az első pillantást, az első szimatot
egy kutya sem felejti el.
Az emberek a szemükkel beszélnek.
És ő látta a szememben,
hogy nem hagyhatjuk csak úgy ott az öcsémet.
Jó szíve volt, de nem sokat tudott a kiskutyákról.
Mert ezek a kolbász nevű barna rudak
nem sokáig maradtak bennem.
KISKUTYÁK ELADÓK, BÁRMIT ELFOGADOK
Aztán jött egy nő. Erős illatot hozott magával.
- Jó reggelt! - Jó reggelt!
Mint egy vödör hervadt virág zavaros vízben.
Ez a kutya bűzlik.
Nem beteg?
Most kakilt.
Jól van.
Ti emberek állandóan cserélgettek.
Papírdarabokat ételért meg mindenféléért mindennap.
És néha mintha magatokat is odaadnátok érte.
Igen, tényleg bűzlesz, kisöreg.
Na de miért? Mondd meg nekem!
Még ha van is egy kis szerencsém, az is apró,
és bűzlik a szartól.
Jól van. Fúj!
De mi, kutyák, nem fecséreljük az időnket cserélgetésre.
Ha választunk, nem gondoljuk meg magunkat később.
Egy idegen nő egyszer csak vízbe rakott, és ennyi volt a kényelemnek.
Azt hittem, végem.
Bűzlöttem, mint egy csokor gyöngyvirág.
Ennél még az előző szag is jobb volt.
Így éltem sok-sok napon át az új családommal.
Csupa fény napok voltak, majd pár szempillantás alatt mindig sötét lett.
Úgy éreztem, minden éjjel növök,
és minden reggel erősebben ébredek.
Hova jársz te minden este?
A nőt, aki velünk élt, Veronikának hívták.
Te is fürödj meg! Van melegvíz.
A kutyáját pedig Gyöngyvirágnak.
Előbb elmegyek a galériába!
A kezének mindig halszaga volt,
úgyhogy Halas Veronikának hívtam.
Bedřichnek pedig eléggé olyan szaga volt, mint a kecskekakinak.
Úgyhogy őt meg Kecskekakis Bedřichnek neveztem el.
Most azzal kéne sikálnom magam.
Kész a kávé!
Nagyon kedves velem, mióta befogadtalak.
Bár korábban megismertelek volna!
Parancsolsz?
- Mármint a kutyust. - Értem.
Egy éjjel arra jutottam,
hogy ez a keréktelen kocsikkal teli parkoló az otthonom.
Hogy itt a helyem, és tetszik az égbolt.
Jól van.
Gyere csak!
Gyere!
A fejünk egy varázslatos dolog.
Ha megengedjük egy embernek, hogy megérintse,
akkor hamarosan a szívünkbe is beengedjük.
A másik fontos hely a farkam fölött van.
Valahogy kapcsolatban áll a szememmel,
mert ha elkezdenek ott vakargatni, muszáj becsuknom a szememet.
De a pocakom sem rossz.
Ha a hátunkon fekve a hasunkat mutatjuk valakinek,
azt vagy végleg a szívünkbe zártuk, vagy nagyon közel van hozzá.
Piros:
ül!
Jól van.
Zöld:
fekszik!
Feküdj le, ügyes vagy! Piros: ül!
Mindennap együtt nevettünk. Azt reméltem, hogy ez örökké így marad.
Látod, barátom? Ilyen a világ. Micsoda látvány, igaz?
Ezért hívom galériának.
A legjobb korán reggel jönni, olyankor még senki sincs itt.
Amikor minden felébred. A madarak, az illatok…
Néha annyira elmerülök a gondolataimban,
hogy el is felejtem, mit keresek itt.
És ez csodálatos dolog.
Nézd meg azt a két drága kutyát, Bedřich!
Senkinek sem kellettek, és most egymásra találtak.
Gyönyörű, nem igaz?
Vajon miről beszélgetnek?
Te még nem mesélted, hogy találtad meg a kislányt.
Fura egy nap volt.
Lekéstem a buszt, úgyhogy gyalog vágtam át a parkon.
Aztán egyszer csak meghallottam valamit.
Mint valami kis babajáték, borzasztóan halk volt.
Aztán megláttam a bokrok között egy apró, rémült kis lényt.
És rájöttem, hogy ezért kellett lekésnem a buszt.
Bedřich, az a szegény kis kutyus bevonzott engem az életébe.
Megpróbáltad kideríteni, kié volt?
Én legalább biztos lehetek benne, hogy az én kutyusom nem szökött el senkitől.
- Csak nem zárhatta magát a táskába! - Nem próbáltam meg kideríteni.
Féltem, hogy elvennék tőlem.
De nem lehetett valami jó élete.
Sosem fogom megtudni, miket élhetett át szegénykém.
Mi, kutyák embereknek nem beszélünk más emberekről,
de egymásnak igen.
Ha Gyöngyvirág örült valaminek ezen a sötét világon,
abból hamarosan szenvedés lett.
Várj meg! Állj! Gyere vissza! Állj meg!
Tudta, hogy menekülnie kell.
Gyere vissza!
Akár a falon át is.
Ekkor jöttem rá, milyen bátor ez a nagymamakutyus.
Meglepett, hogy azok után, amiken keresztülment,
még mindig szerette az embereket.
Gyere!
Kíváncsi vagyok, Dáša mit szól majd az új korcshoz.
Mit szólna? Imádni fogja.
Ha látja, hogy én imádom, ő is megszereti.
Akkor nem ugyanarról a Dášáról beszélünk.
- Hidd el, szeretni fogja! - Aha.
Mit dünnyögsz? Nézd meg, milyen édes!
Szerinted Dáša örülni fog, hogy kutyád lett?
Mit beszéltek? Még itt sincs.
Majd kiderül, ha visszajön.
De nektek nem kötöm az orrotokra.
Szia!
- Mit keresel itt? - Hát…
Úgy tudom, Dáša ma érkezik.
Dáša! Hajjaj.
- Szia! - Szia!
Nálad hagyhatnám ma?
Tudod, Dáša ma jön vissza a kórházból…
Itt maradsz a nénivel?
Bedřich, az a nő lesz a veszted.
Csak mondd meg neki, hogy szereted a kutyát! Ennyi.
Nem indíthatok ezzel.
Kérlek!
- Add csak ide! - Jól van.
Fokozatosan kell felhoznom nála a témát. Átgondoltan.
Értem. De hogy mondod el fokozatosan, hogy van egy kutyád?
Ugyan már, ismered Dášát, nem?
Ismerem.
Gyáva alak.
Igen.
Gyere, lustaság!
Gyertek csak!
Ahogy elkezdett esni, eszembe jutott a nap,
amikor a kukában kötöttünk ki.
Még mindig él bennem valahol, de nem tudom, hol.
Bárcsak megtalálnám az emléket, hogy felfaljam, és ne legyen a fejemben.
Mit keresnek ott?
Elindult felénk egy nagy, fekete ember.
Ahogy közeledett, egyre erősebben éreztem,
hogy nekem kell megvédenem Halast és Gyöngyvirágot.
Sajnálom, Bedřich.
Addig ütötte, amíg mozgott.
Nem tudtam, mit csináljak, őrült volt.
Bocsáss meg, drágám, kérlek!
Vigyük el állatorvoshoz!
Biztos, hogy agyrázkódása lett.
És nagyon csúnyák a sebei.
Ki tette ezt? Maga?
- Én? - Igen.
Doktor úr, ez a kutya családtag.
Sok öltésre lesz szükség.
És nem lesz olcsó.
Van pénzem.
A legjobb ellátást érdemli.
ÁLLATORVOSI MAGÁNKLINIKA
Hol?
Az állatorvosnál? Honnan volt rá pénze?
Melyik állatorvos? Merre?
Arról szó sem lehet. Micsoda?
Ezt nem hiszem el, biztos csak álmodom.
Nincs mit ennünk, és egy kutyára költsük a pénzünket?
Mennyit fizettél?
Miért nem hagytad ott?
Ez volt minden pénzed.
Nem hagyhattam ott a legjobb barátomat.
Ki a legjobb barátod?
Egy korcs? Megbolondultál?
- Szeretünk együtt lenni, Dášenka. - Ne idegesíts fel!
Gondoltam, felnevelhetnénk együtt.
Nem, elég téged felnevelni, mert javíthatatlan vagy.
Dáša, kérlek! Újra összegyűjtöm a pénzt.
Mit gyűjtesz te? Egy fillért se keresel!
Csak félretetted a tőlem kapott zsebpénzed egy részét.
Bár maradtam volna a kórházban! Bárcsak meghaltam volna!
Dáša, ne mondd ezt! Dáša!
Dáša, annyira vártalak vissza!
Gyere ide!
Kár, hogy nem maradt ott, igaz? Na, gyere!
Jól van.
Gyere, Gyöngyvirág, menjünk haza!
Kutyus!
Gyere!
Nem tudom, hogy mondjam el,
de úgy tűnik, nem tarthatlak meg.
Dáša világosan megmondta, hogy ha te maradsz,
ő elmegy.
És azt valószínűleg már nem élném túl.
Tudod,
mikor a feleségem kidobott, akkor kerültem az utcára.
Csak bolyongtam.
Ha nem találkozok Dášával, most nem lennék életben.
Dášenka miatt éreztem úgy, hogy újra tartozom valakihez.
Hogy még szüksége van rám valakinek, hogy még férfi vagyok.
Miért is magyarázom ezt neked?
Úgysem érted.
Azt hiszem, ekkor történt.
Csak néztünk egymásra.
És Bedřich hirtelen rájött, hogy minden szavát értem.
Most menj!
És maradj kint!
A szeretetet nem lehet erővel vagy félelemmel kikényszeríteni.
A szeretet tiszta, derűs és szabad.
De az emberi szeretet nem olyan, mint a kutyáké,
hogy csak egy út vezet a szívhez.
Ó, kiskutyám! Nem könnyíted meg a dolgom.
Egy szemhunyásnyit sem aludtam az éjjel.
Az a helyzet, hogy nem tudlak elengedni.
Egész életemben senki sem szeretett nálad jobban.
Senki.
Tudom, hogy kutya vagy.
De nekem olyan, mintha ember lennél.
Egy kedves barát.
Nagyon nem szeretem, ha valaki szomorú, akit a szívembe zártam.
Én is szomorú leszek tőle. Ekkor jöttem rá,
hogy az én bátor Kecskekakim kész mindent maga mögött hagyni.
Gyere, menjünk!
Csak hogy velem maradhasson.
Bedřich, hova mész? Állj meg!
- Bedřich! Gyere vissza! - Menjünk!
Bedříšek! Állj meg, Bedříšek!
- Beďan! - Ne szólíts így!
Ne haragudj!
Bedříšek!
Nem úgy gondoltam.
Tudod, hogy szeretlek.
Nem tudok nélküled élni.
De a kutya marad, értetted?
Tudtam, hogy ha a nő kutya lett volna,
akkor nem győzi meg.
Persze, hogy marad!
Jól van!
Gyere ide, csillagom!
Drága barátaim!
Dášenkával nagyon örülünk a kis fiacskánknak!
A mi kis fiunknak.
Emelem a poharam az egészségére!
- Egészségére! - A kisfiunkra!
Egyszer még egyetemista lesz belőle.
Aztán megválasztják elnöknek!
Fáj a kutyámnak a lába
Megütötte a szalmába
Ördög vigye a szalmáját
Mér' bántotta kutyám lábát
Orvos vagy mérnök lesz belőle!
Ha nem esik, meg nem ázunk
A kutyuskánkra!
A kiskutya megette a kis kolbászt
Anyuka!
Klopfolóval elpáholta a szakács
Megcsókollak, hátha elhallgatsz!
- Elsiratták mindannyian a kutyák - Összefogtak, s kikaparták a sírját
Végre jó kedvünk van!
- Nagyon jó! - Veronika!
- Igaz? - Örülünk.
- Igazi áldás. - Úgy van.
Szerintetek rám is figyel valaki onnan fentről?
Jézus Krisztus, miért én?
Igyunk a fiúcskára!
Mire besötétedett, nagyon elálmosodtam.
Arra sem emlékszem, mi ment aznap este a csillagos égen.
Gyerünk!
- Siess már! - Jól van!
Haladj már!
Gyorsabban!
- Igyekezz! - Jól van.
Csukd be!
Egyre távolodtam az otthonomtól, ahol Bedřich lakott.
Féltem, hogy soha többé nem láthatom.
Beďan!
Ő volt az apám. Az istenem.
Az életemet adnám csak még egy pillanatért vele.
Gyere, kész a kávé! Jót fog tenni.
- Hol a kutya? - Gyere, rántottát is csináltam.
Nem Veronikával van?
Ha láttad volna magad tegnap! Most jobb bőrben vagy.
Sok bajom volt veled. Erre még az a kutya is!
Ne magyarázz már! Kutyuskám! Hol vagy?
Ne kiabálj! Mindenkit felébresztesz.
Ez nem lehet! Minden reggel ő szokott ébreszteni.
Minden reggel odajön.
- Ülj le! - Biztosan történt vele valami.
Ugyan már! Mi baja lenne?
Majd visszajön. Biztos itt van valahol.
Egyél már!
Egyél!
Nincs étvágyam.
Kutyus!
Ne erre gyertek!
Ne maradjunk együtt! Szét kell válnunk.
Kutyus!
Már megint együtt vagytok. Kutyus!
Csak annyit tudtam, hogy menekülnöm kell, mint Gyöngyvirágnak.
Menekülnöm kell, hogy mentsem az életemet.
- Látom, nagyon keresed. - Úgyis valami szuka után ment.
Aha. És a takaróját is magával vitte.
Neked van eszed.
- Mit csináltál vele, te ribanc? - Hagyj már békén!
A lábad elé nézz, el ne ess!
Végig kell szaladnom az ösvényen. Minden ösvény vezet valahová.
Ha mindegyiken végigszaladok,
akkor előbb-utóbb megtalálom a hazavezetőt.
Várjunk csak!
- Ébredj, Tuli! Mi történt? - Nem az én hibám!
- Tudom. - Ő mondta!
- Ki? - Ő!
Nem tudtam, merre szaladjak,
de belül éreztem, hogy jó úton járok.
Még csak el se neveztem!
Drága kutyuskám!
Amikor megtaláltam, nem tudtam, mihez kezdjek vele.
Most meg azt nem tudom, mihez kezdjek nélküle.
Azt hiszem, minden kuka valamelyik kóbor kutya területe.
Ez a kettő Maxé volt.
Ő afféle punk volt. Nem tartotta sokra az embereket.
Tetszett a neve. Meg hogy egyáltalán volt neki.
Őt is érdekelte az én nevem.
Azt mondtam neki, rám még vár a nevem, de nem mondtam meg, hol.
Féltem, hogy ő is oda akar jönni.
Max látta, hogy rossz bőrben vagyok, de azt sem mondtam el, ki tette ezt velem.
Nem akartam, hogy rosszat gondoljon az emberekről.
Ez nálam alapelv.
Azt mondta, legyek óvatos az emberekkel. Nem számíthatok rájuk.
Max ismert egy tacskót, akinek meghalt az ember barátja.
A gazdája volt a mindene ezen a világon.
Ő volt az istene.
És amikor az istene meghalt,
és a kutya rájött, hogy soha többé nem láthatja,
az akkora fájdalmat okozott neki, hogy úgy döntött,
megpróbálja a szivárványhíd túloldalán megkeresni.
Másnap holtan találták az utcán.
Senki sem tudta, hogy történt,
de aznap este újra találkozhatott a gazdájával.
Megkérdeztem Maxtól, mi az a szivárványhíd.
Mert én átkelnék rajta, és vissza is jönnék,
nem érdekel, milyen messze van.
Ha ott tényleg meg lehet találni a gazdit, akkor arra kell mennem.
De Max azt mondta, még túl fiatal vagyok hozzá.
Nagyon soká lesz, mire átkelek rajta.
És hogy ez nem egy evilági híd,
és Bedřich sem kelt át még rajta.
Azt mondta, oda költözik majd a lelkem a halálom után.
Ekkor jöttem rá, hogy a szivárványhíd is egy út.
A mennyországba.
Max azt mondta, bemutat egy lánynak.
Káťának. Ő gondját viseli az ilyen kivert kutyáknak,
mint amilyen én is lettem.
A bundám tele volt bolhával és léggyel.
Ők voltak a potyautasaim.
Kit hoztál, Max? Szia! Te ki vagy? Hadd nézzelek!
Mi van itt?
Jézusom! Ez nagyon rosszul néz ki. Elviszünk az orvoshoz, jó?
Ekkor utaztam először autóban.
Úgy éreztem, mintha én futnék ilyen gyorsan.
Persze az nem menne.
Egyre jobban élveztem.
Kapsz egy kis krémet. Mutasd a pocakodat!
A kezének olyan illata volt, mint egy vadvirágos rétnek.
Úgyhogy Réti Káťának neveztem el.
Jól van!
Gyere csak! Ügyes vagy!
Ülj le! Lefotózlak az újságba,
hogy a gazdid megtaláljon.
Maradj!
Okos vagy!
Ügyes kutyus!
Az erdő hangjai mindig megzavarták a nyugalmunkat.
Igazi vadállatnak éreztem magam. Egy vadásznak, aki nem szokott vadászni.
Egyik nap hazafelé
találtunk egy óriási, bűzlő trágyakupacot.
Lehet ezeknek akármilyen pedigréjük,
ilyenkor ők is korccsá változtak.
Gondtalan időszak volt. Sokat erősödtem.
De aztán megmozdult valami a szívemben.
Valami, ami ennél a kutyaparadicsomnál is jobban vonzott.
Bedřich valahol várt rám.
- Nagyon szép volt. - A zenére!
Nem maradhattam.
Mi, kutyák a szeretetünkkel mutatunk hálát.
Bennem nagy szeretet volt eziránt a hely iránt.
Örökké emlékezni fogok rájuk, még a szivárványhídon is.
Sőt, még a mennyországban is.
Nagyon éhes voltam.
De Bedřich járt a fejemben. Nem halhattam éhen.
Csak szaladtam az orrom után.
Jól van, nyugalom!
Halas Veronika jutott az eszembe,
aki a fejemre rakta a kezét,
és megsimogatott kölyökkoromban.
Az maga volt a mennyország! Felébredtem.
Vártam egy kicsit, hogy kisüssön a nap,
aztán újra nekivágtam.
Eljutottam egy darabig,
de aztán megéreztem a szagot.
Hús és vér. Mélyen beszívtam.
Egy apró nyulacska volt, akit elütöttek. Nem jól sikerült a reggele.
Ez rossz. Nagyon rossz.
Furcsa. Ha a mezőn találkoztam volna vele, még meg is kergettem volna.
Így viszont csak sajnáltam.
Elmeséltem neki a történetet a szivárványhídról.
Amit Maxtól hallottam.
Éreztem, hogy egyszer csak már nem fél a haláltól.
Egy darabig feküdtünk egymás mellett,
aztán ő már nem volt ott.
A tegnapi története
arról a kutyáról
nagyon megindított.
Atyám, tudom, hogy istenkáromlásnak hangzik,
de ő számomra nem csak egy kutya volt.
Inkább családtag. Mintha a testvérem vagy a fiam lett volna.
Ahol szeretet van, ott nincs helye az istenkáromlásnak.
Ez nem istenkáromlás.
Tudja,
van, hogy egy kutya
többet ad nekünk, mint a családunk.
Hadd mutassam meg a gyönyörű orgonánkat! Mit szól hozzá?
Az iskolában azt tanultam, hogy az orgona olyan, mint egy nő.
Csodálatos tud lenni, de néha nagyon hamis.
Nekünk mást tanítottak.
Ha az ember hozzáér az orgonához,
azonnal tudja, csodálatos-e, vagy hamis.
Az emberekről viszont ez néha sosem derül ki.
Ó, egy újabb kuka!
Szomorú, hogy mennyi ételt dobtok ki.
Hány állatot öltök meg feleslegesen!
Aztán a felét ott hagyjátok.
Ha nem ízlik, kidobjátok a húsukat.
Elgondolkoztam, és észre sem vettem, hogy megint el akarnak kapni.
- Nyisd ki a csomagtartót! - Máris.
Ügyes vagy!
Óvatosan! Jól van.
- Vigyázz! - Jól van.
Egy menhelyre vittek, ahol karanténba zártak.
Itt gyógyítják a kutyák lelkét.
Itt helyezik el a kóbor kutyákat, míg ki nem derül, kik ők.
Ő minden este sírt, mióta behozták.
Mia volt a neve. Nem beszélt a többi kutyával.
Az a hír járta, hogy a gazdája nem etette.
És abból élt, hogy eladta Mia gyerekeit.
Patkányokon élt a fészerben, ahova telente zárta.
Az egyik kutyust nem tudta eléggé melegen tartani,
és most az életéért küzd.
Ugyanazt élte át, mint Gyöngyvirág.
Az is lehet, hogy ismerik egymást.
El kell vinnünk az állatorvoshoz oltásra.
Gyere, Mia!
Gyere, megyünk a doktor bácsihoz!
Mennyi fájdalmat élhetnek át az anyukák
azokban a kutyagyárakban!
Ügyes kislány! Gyere!
- Nem fájt, ugye? - Csatold le a pórázt!
Levesszük. Jól van. Ügyes vagy!
MINDEN DÉLBEN A FŐTÉREN VAGYOK. BÁRMIT MEGADOK EZÉRT A KUTYÁÉRT!
FÉNYMÁSOLÓ
Elég makacs ez az új kutyus, nem?
Nagyon furcsa. Annyira más, mint a többiek!
Úgy néz rám, mintha értene.
Mi legyen a neve?
Mondjuk Forrest Gump!
Az túl hosszú. Legyen csak Gump!
Gump?
Jól van, Gump!
Mi ez? Ez a nevem?
Itt várt rám, ezen a menhelyen?
Egyébként Mia kölyke átment a szivárványhídon.
Mia ezt nem tudhatja meg!
A francba!
De lehet, hogy érzi. És a fájdalomtól sír.
Ez a lány meg fogja menteni, tudom!
Ha egy ember összetöri egy kutya szívét,
azt begyógyítani is csak egy ember tudja.
Kicsi Mia!
Véget ért a karantén. Most már azok között helyeztek el,
akik a gazdáikra vártak.
De a kutyák sosem tudják meg, ha a gazdájuk örökre elhagyja őket.
Úgyhogy a végsőkig várnak rá naivan.
A sor végén állt egy magányos ketrec.
Ott Ron lakott.
Egy hatalmas kangal, akit harci kutyaként használtak.
Fogadtak rá, milyen gyorsan tépi szét az ellenfelét.
Szegény teljesen elveszett volt.
Egy megtermett, szakállas férfi néha megsétáltatta.
Más nem tudta pórázon tartani.
Ha esetleg találkoznának ezzel a kutyával,
kérem, szóljanak oda a plébániára!
- Hogyne. - Köszönöm.
- Hátha megfordul nálunk. - Viszlát!
Hadd mutassak még egy kutyát! Tetszeni fog.
Igazi kóbor kutyus. Itt kergette az autókat,
de egyik sem állt meg.
Valaki kidobhatta egy kocsiból. Melichar a neve.
Szia, Melichar!
Tényleg nagyon hasonlít rá. Gyere ide!
Már vinnélek is magammal.
De meg kell találnom az én kutyusomat. Nem maradt több hely a szívemben.
Tudod?
Érzem, hogy ő is keres engem.
Meg kell találnunk egymást.
Vegyen neki valami finomságot!
Köszönjük szépen.
Mindenki felélénkült, ha lábakat láttunk a kerítésnél.
Ugatni kezdtünk, mert mindenki azt hitte,
az ő gazdája jött vissza érte.
De soha senkiért nem jött el a gazdija.
Mindig új emberek jöttek,
és néha választottak valakit.
Ő kicsit kilóg a sorból. A kukáknál találtunk rá.
Mintha még mindig keresne valakit. Igaz, Gump?
- Szóval ő Gump? - Igen.
Gyere, Gump!
Ő Nati. Natálie, tudod?
Tetszik neki az illatod.
A kezének olyan illata volt, mint az erdei szamócának.
Úgyhogy Szamócás Natinak neveztem el.
Kicsit minden itteni kutya a gazdájának tartotta.
Sokakat visszahozott
a szivárványhíd határáról az életbe.
Néha elvitt sétálni.
És a menhely mögött lecsatolta a pórázomat.
Natitól sosem szöktem el.
Nem akartam egyedül hagyni.
Egyszer találkoztunk Ronnal.
És amikor meglátott,
harcolni akart. Sőt, ölni.
Csak úgy csattogtak a fogai.
Natit is megharapta.
Amikor visszavittek a menhelyre, Ron mellé kerültem.
De mintha kicserélték volna.
Már nem az a rettegett gyilkos volt,
hanem valami teljesen mást éreztem rajta.
Mintha ez az élmény
visszaterelte volna a normális kutyák sorába.
Régen semmi mást nem tudott, csak ölni.
Ezért kapott dicséretet, hát megcsinálta.
Ha lépteket hallottam a kerítés mögül, mindig felugrottam,
és vártam, ki nyit majd ajtót.
Aztán megláttam!
A világ leggyönyörűbb kócos hajú kislányát.
Gyere, Gumpikám!
Gyere csak!
Annyira sajnálom, Gump, hogy ilyen sokáig nem jöttem hozzád.
Sokáig kellett a kórházban maradnom.
Mondtam nekik, hogy már nem fáj, de nem hallgattak rám.
Olyan bátor voltál, Gumpi! Te vagy az én hősöm.
De én tudtam, hogy az igazi hős ez a kislány,
aki a világon semmitől sem fél.
Sajnálom, Gumpi, van még egy kis dolgom.
Nati mondott valamit Ronnak, de nem hallottam, mit.
Mindenesetre valami nagyon fontos lehetett,
mert Ron onnantól kezdve soha egy kutyát sem támadott meg.
Jól van!
Semmi baj!
Ne félj, megmentettelek!
KUTYA- ÉS MACSKAMENHELY
Úgy néz ki, mint egy mackó!
Inkább kecskére hasonlít.
Nem tudtam, mit gondoljak. De a farkam félelmet mutatott.
Nem is! Tök aranyos.
Gumpi, szerencséd van! Úgy fog hiányozni az okos kis fejed!
Csak pár napra mész el, csak próbaképpen.
Nemsokára meglátogatunk.
El ne hagyd a sáladat! Nagyon jól áll.
Nagy kerted lesz, csak a tiéd!
És ezzel a szép családdal élhetsz együtt.
Tudnának várni egy félórát? Egy kislány elköszönne tőle.
Jó, majd kint megvárjuk.
De a kutya véleményére senki nem kíváncsi.
Nem minden otthon jobb hely, mint ezek a ketrecek,
ahol csupa elfelejtett kutya tengődik.
Ha valaki nem bűzlik, mosolyog, és még kocsija is van, abban könnyű megbízni.
Biztos az a lány az.
Egy barátomtól sem volt alkalmam elbúcsúzni. Natitól sem.
Biztos.
Elindultunk. Nem tudtam, hova.
Oda ültettek, ahol Kát'a kocsijában is ültem.
De amikor elhagytuk a menhelyet, a fickó átdobott a csomagtartóba.
- A kis plüssöm vagy! - Itt a kert.
Ha valaki idejön, harapd meg!
Gyertek!
Gyertek csak!
Úgy, fel!
Hoppá! Ez az!
Mi, kutyák a szagokat olvassuk könyvek helyett.
És a kutya, aki előttem itt járt, az egész élettörténetét ideírta.
Mintha ő maga mesélte volna el nekem.
Itt szenvedett láncra verve, és csak az élete végét várta.
Minden itthagyott szőrszála arról mesélt, hogy én is itt fogom végezni.
Szerencsére a szívem még telve van. Most szükségem is van rá.
Gyakran láttam Bedřichet és Natit a fejemben.
A szívemben éltek.
Azt mondtam nekik, hamarosan találkozunk. Nem maradok itt láncra verve.
Nem várok itt a szivárványhídra.
Megint jött az a nő a menhelyről. Még a lányt is hozta.
Nem hiszik el, hogy elszökött.
Higgyenek, amit akarnak!
Ha valaki meglátja, hogy bánsz vele, költöznünk kell.
Egy újabb kutyával bánsz így a betörők miatt? Úgysem jönnek!
Még az állatorvoshoz sem vihetjük el, már ismer.
Csip van benne. Mindenki tudná, hogy az enyém.
Jézusom! A nyakörv már belenőtt a bőrébe. Gusztustalan!
Fuj!
Szabadulj meg tőle, hallod? Intézd el!
Jól van, kutyuskám.
Biztos remekül megvagy.
Egy szép kerted van.
Bejárhatod minden sarkát.
Van egy fekhelyed a folyosón és a nappaliban is.
És még a hálószobába is beengednek.
Mindenki szeret.
A simogatásaikra alszol el.
És biztos jól tartanak! Reggel és este megetetnek.
Meg persze kapsz még pár falatot, ha máskor éheznél meg.
Miért nem tudom megharapni? Miért?
Ki tette ezt a gátat belém?
Az életem múlik rajta, de nem megy.
Aztán éreztem, ahogy a dagadt ujjaival keres valamit a bőröm alatt.
Egy szemét falubeli kutyája.
Elzárva tartották. Így szökött el tőle.
Láttam szegényt a faluban rohangálni.
De elég agresszív. Már megölt pár állatot.
Szóval gyilkos vagy?
Rosszul néz ki. Biztosan nehéz sora volt.
Az az ember nagyon rosszul bánt vele.
Kínozta, meg verte is.
Az egész falu tudott róla, de nem csináltak semmit.
Tudja, doktor úr,
csak szeretném, hogy ne szenvedjen tovább.
Kifizetem az injekciót, és vállalom az eltemetését is.
- Az 600 korona lesz. - Rendben.
De mi elintézzük az egészet.
Tényleg?
Jól van. Nagyon kedves.
Ja, és Gump volt a neve.
Ráírhatják a zsákra, hogy ne név nélkül menjen a mennyországba.
- Na, köszönöm. Viszlát! - Viszlát.
Miért nézel így rám?
Mondani akarsz valamit?
Ne félj!
Most már nem fog fájni.
Hirtelen éreztem, hogy a megmaradt erőm is
szép lassan elfolyik.
Nem lesz baj, Gump! Túl vagy rajta, bátor kutyus!
Nem hinném, hogy Gump ölt volna. Gyanús volt nekem az a fickó.
Biztos ő tette ezt vele.
Jól van!
Sok más kutya volt még itt,
akiket túl öregnek, túl betegnek, vagy túl büdösnek találtak.
Már nem kellettek a gazdáiknak.
Mégis csak arról tudtak beszélni, milyen jó volt velük,
és hogy hiányoznak nekik az emberek, akik bántották őket.
A kutyák lelkében végtelen szeretet van az emberek felé,
de végtelen naivitás is.
Tessék!
Nekem már a mennyben kell volna lennem, így rám más szabályok vonatkoztak.
Ő az új gazdid!
Járt hozzánk egy bizonyos Dita. Sokunknak ő hozta el az életet.
Embereket keresett, akik szívesen gyógyítgatnák
összetört szíveinket.
- Szia! - Helló!
Az elejétől fogva nagyon különösen éreztem nála magam.
Bella! Legyél kedves a vendéggel!
Csak simogatott a festett kezével,
és valami olyat láttam a szemében, amit előtte csak állatoknál láttam.
Fájdalmat, és félelmet az emberektől. Mintha ő is kutya lett volna, mint én.
Mi az, kicsikém?
Gump?
Gump!
Ide akarsz jönni? Gyere csak!
Nem kellett kétszer mondani, hogy felmehetek az ágyra.
Ez a jó bennünk, kutyákban.
Azonnal megtanuljuk,
hogy kell betakarózni.
A lábának kekszillata volt.
Úgyhogy Kekszes Kristýnának neveztem el.
Megyek a munkába.
Jók legyetek!
A kutyalányt Bellának hívták.
Mielőtt Kekszes befogadta,
egy régi épületbe zárva élt, szerető emberek nélkül.
Kicsit féltékeny volt rám.
Azt hitte, ki akarom túrni Kekszestől.
De egyáltalán nem akartam. Az én otthonom Bedřichnél volt.
Ettől megnyugodott.
Gump?
Egész nap aggódtam érted, de úgy látom, feleslegesen.
Ha az ember nevet, a kutyája vele nevet.
Az egész testével.
Behajlítja a hátsó lábát, még a feneke is leér,
kidülleszti a szemét, kiölti a nyelvét, és addig rohangál, míg össze nem esik.
Bedřich!
Megtaláltam!
- Már hívom őket. - Hadd beszéljek velük!
Nem veszik fel.
Próbálkozok még.
Ez a világító lap, amiből hangok jönnek,
gyakran elszomorította Kekszest.
Mi, kutyák nem szeretjük, ha valaki, akihez kötődünk, sír.
Mi is velük szenvedünk.
Mintha kést forgatnának bennünk.
Ó, drágáim! Mihez kezdenék nélkületek?
Bella, siess!
Már az ajtó mögül éreztem. Néha Bedřichnek is ilyen szaga volt.
Amikor annyit ivott, hogy már átvette az ital szagát.
Nem hagyhattam, hogy megölje Kekszest!
Most először legyőztem az ösztöneimet.
Minden porcikám tiltakozott ellene.
A magam védelmében nem tettem volna meg, de a gazdám élete többet ér.
Nem tudom, mi történt,
de a szám egyszer csak megtelt a fickó vérével.
Gump! Nem kellett volna!
Emiatt meg fog ölni.
Nem maradhatsz itt.
A tesóm nem akar befogadni, Gump.
Pedig sosem kértem tőle semmit.
Most mihez kezdjünk?
Fel kéne hívnom Ditát, igaz?
De nem szeretném.
Mindegy. Nincs más választásom.
Pár napra itt hagyhatod.
Ennél több időm nincs egy korcsra.
Rendes srác. Nem kell félned tőle.
Csak még keresi a helyét, tudod?
A munkáján kívül semmi sem érdekli.
Gump!
Tanítsd meg élni a tesómat!
Jól van.
Oké.
Nem értettem, hogy lehet így élni.
Ez az ember egy üvegkalitkába zárta magát, és láncot vett a nyakába.
Nem nevetett. Nem volt boldog. Tudomást sem vett az őt körülvevő világról.
Ne idétlenkedj!
Az élete olyan volt, mint a lakása. Hideg és üres.
Idegesít. Így nem tudok dolgozni. Érted?
Oké, na gyere!
Maradj!
Gump!
Gyere!
Na, gyerünk már!
Rád várok.
Mit mondjak a főnöknek? Hogy vártam, hogy kakálj?
Kérlek, válassz egy helyet!
Fantasztikus.
Kösz szépen!
Sok vagány, nyugodt kutyát ismertem,
akik hideggé és unalmassá váltak,
miután egy ilyen pokróccal éltek együtt.
De még több az olyan eset,
amikor a kutyák kiszabadították a gazdáikat a kalitkából.
És még az ostobaságokon való aggódás láncát is levették a nyakukból.
Mi, kutyák, utálunk egyedül lenni. Elszomorít.
De a várakozás minden kutya sorsa. Várjuk a magány végét.
És hiába jött vissza ez a srác,
akit Diónak neveztem el, mert szinte mást nem evett,
ugyanolyan magányos maradtam.
Ha együtt élünk valakivel,
vagy alkalmazkodni kell az ő világához,
vagy meg kell változtatni a világát.
Úgyhogy elkezdtem megmutatni Diónak azokat a dolgokat, amiket nem látott.
Tessék!
Elnézést, atyám, hogy ilyen korán felébresztettem.
de egyszerűen nem veszik fel.
Nagyon kedves, hogy elvisz a menhelyre. Köszönöm szépen.
Oké, próbáljuk meg! Sétálunk egyet, Gump.
Várj, Gump! Gump!
Gump!
Gump, várj! Kérlek!
Barátságos, ne félj!
Barátságos kutyus.
- Szép napot! - Szia!
Sziasztok!
Miért olyan fontos nekünk, kutyáknak az emberi szeretet?
És miért kell ennyi szeretetet adnunk nekik?
Ahogy feltettem magamnak ezt a kérdést, rájöttem a válaszra.
Az a dolgunk, hogy megvédjük az embereket. De nem úgy, ahogy gondolják.
Nem a bicikliteket akarjuk megvédeni a kertben.
Hanem a szíveteket.
Meg akarjuk mutatni, hogy a szeretet az egyetlen dolog,
amit nem lophatnak el tőletek.
Megmutatjuk nektek az egyetlen igazi értéket.
- Jó napot! - Jó napot!
A hirdetés miatt jöttünk.
Ismeri ezt a kutyát?
Annyira sajnálom!
Gyere!
Az emberek jó színészek. Ebben hasonlítotok ránk.
- Sziasztok! - Szerintem tetszett neki.
- Helló! - Szia!
Nem akarok hencegni, de én jobban érdekeltem a lányt, mint Dió.
Szerintem ő is érezte.
Micsoda véletlen! Folyton összefutunk itt.
Csalinak akart használni, mint a horgász a kukacot.
Az ember az állatokhoz képest elképesztő dolgokra képes.
Szárnyak nélkül tud repülni. Életet vagy halált tud kémcsövekbe tölteni.
Szinte bármit létre tud hozni.
De valahogy annyira belekavarodik ebbe a sok tudásba,
hogy a legegyszerűbb, leghétköznapibb dolgokat is elfelejti.
Gyere csak! Gyere!
- Rég nem láttalak. - Mert Kuba meghalt.
Gyorsan kell döntenie, mert nagyon viszik őket.
Egész nap hívogatnak az érdeklődők.
Olyan nincs, aki iránt nem érdeklődnek?
- Melichar. Ő egy kis lúzer. - Hadd lássam!
Jól van.
Ott van hátul.
Gyere, mutasd magad!
- Melichar. - Melichar?
- Nagyon aranyos. - Igen, csak sosincs szerencséje.
Várj egy kicsit!
- Szia! - Sziasztok!
- Gump! - Hoztunk neked valakit.
Te jó ég, de édes! Uramisten! Szia! Gyere csak!
Jaj!
Szóval, eddig így alakult az életem.
Nem tudom, hogy fog folytatódni,
de abban biztos vagyok, hogy egy napon megtalálom Bedřichet.
Nem tudom, hogy ebben a világban, vagy a szivárványhídon túl,
de megtalálom.
A történetemmel azt is meg akartam mutatni,
hogy ami emberi szemmel átlagos kutyaéletnek tűnik,
az a kutya számára rendkívüli lehet.
Mi is ugyanúgy érezzük a szeretet, mint ti, és ugyanúgy szükségünk van rá.
Te jó ég!
- Szia, hugi! - Mikor mehetek el Gumpért?
Ó, nem kell úgy sietni!
Gump nagyon jó fej. Maradhatna még egy darabig.
Megkeresett egy lány, aki ismeri Gump gazdáit.
Micsoda? Várj!
És hova valósiak?
- Velvaryba. A plébánián laknak. - Olyan messze?
Én sem értem, hogy jutott ilyen messzire.
Akkor jöjjenek érte! Miért te vidd el odáig?
- Nem sikerül elérni őket. - Értem.
- Majd beszélünk. - Szia!
Szia!
Hamarosan visszakerülsz a családodhoz, barátom.
Bizony.
Még sosem vettem észre ezt a szívecskét az oldaladon.
Ez meg hogy lehet?
Hát, igen.
Te végig szívből szerettél.
Én meg csak vártam, hogy valaki elvigyen.
De most már késő jóvá tenni.
Kutyuskám!
Kiskutyám!
Ha valami véget ér, azzal valami új is kezdődik.
A kutyák élete gyorsabban elrepül, mint a tiétek.
Nekem szerencsém volt.
Megtaláltam a gazdámat.
De sok más kutya van, sok Gump,
akik gazdára várnak a menhelyeken,
aki az egész világuk lehet.
Adj esélyt valamelyiknek, hogy megtanítson élni!
A kis Gumpot egy Jack Russell terrier játszotta.
Ugyanúgy hívják, mint a film főszereplőjét: Gumpnak.
A Gumpot játszó második kutyát nehéz sorsból mentették ki.
A valódi neve Marvel.
A harmadik Gumpot játszó kutyát menhelyről hozták el.
Elhanyagolt, senkinek sem kellő kiskutya volt.
A negyedik Gumpot is nehéz helyzetből mentették ki.
„Halas” Veronika Hájková talált rá az elvihető kutyák között.
Elküldte a képét Filip Rožeknek, aki épp akkor írta a Gump könyvváltozatát.
Amikor megtaláltam, nem tudtam, mihez kezdjek vele.
Most meg azt nem tudom, mihez kezdjek nélküle.
Gyöngyvirágot kutyaszaporítók használták ki.
A végén pedig egy árokba dobták.
Max két évet élt egy mělníki menhelyen.
Senkinek sem kellett a keresztharapása miatt.
Dorka felemás szemmel született, ami majdnem az életébe került.
„Réti” Kát'a Zikmundová állatjogi aktivista mentette meg.
Miát elhanyagolták a gazdái.
Az utcán hagyták újszülött kölykeivel
január közepén.
Tudom, hogy kutya vagy. De nekem olyan, mintha ember lennél.
Míša egy kangal, akit németországi kutyaviadalokban használtak.
Amikor kiöregedett, egy csehországi erdőben hagyták.
Terinkát, aki a filmben Bellát játssza, kölyökként magára hagyták egy házban.
Tobyt kölyökkorában kidobták egy kocsiból.
A tábori Cimpa család a bouchalkai menhelyen szeretett belé.
A Se psem mě baví svět nevű szervezet
az ember legjobb barátait látja az állatokban.
Kérjük, segítse munkánkat!
A film összes állatokat szerepeltető jelenetét úgy vettük fel,
hogy ne okozzanak stresszt az állatok számára.
A szomorú jelenetek, amikor Gump sebesült volt, vagy táskába rakták,
smink és speciális effektusok segítségével készültek.
A feliratot fordította: Lipták András