EN DEJLIG MORGEN
Jeg kommer. Et øjeblik.
Hvor er...
- Nøglen? - Ja, hvor er nøglen?
I låsen. Du lader den altid sidde i døren.
- Hvor er døren? - Den er lige foran dig.
Nøglen sidder i låsen.
- Nej, den er der ikke, for fanden! - Rolig.
Ræk ud, og find frem til dørhåndtaget. Og drej så.
Jeg har fundet det.
Okay? Drejer du?
Ja, vent lige.
Hvilken vej?
Til højre.
Godt, sådan.
- Hej, far. - Hej, min skat.
Sæt dig her.
- Går det godt? - Ja, fint.
På trods af mine småproblemer. Og dig?
- Fint. - Og den person, du tager dig af?
Altså... dit barn.
Linn? Læreren er syg på fjerde uge. Hun er henrykt.
- Er det ikke et problem? - Jeg håber ikke, hun kommer bagud.
Værsgo.
Og dine gøremål? Du ved, hvad jeg mener.
Jeg arbejder meget. Mindehøjtidelighederne nærmer sig.
Og jeg oversætter Annemarie Schwarzenbachs breve.
- Hvem? - En tysk-schweizisk forfatter.
- Hun var ven med Klaus Mann. - Klaus Mann siger mig et eller andet.
- Søn af Thomas Mann, din favorit. - Nå ja, selvfølgelig.
Lad mig hjælpe dig.
- Læg nu telefonen, mens du spiser. - Nej.
Hvis nu Leila prøver at ringe.
Så svarer vi. Vi hører den ringe og svarer.
- Jeg ved ikke, om det går. - Jeg ringede jo, før jeg kom.
- Hmm. - Her.
- Mor, kan vi ikke gå i parken? - Først et kys.
- Har du haft en god dag? - Ja, vi havde en øvelse.
- Hvad mener du? - Ved et terrorangreb.
- Hvad gør man så? - Ligger på gulvet, til politiet kommer.
Så er jeg rolig!
- Er det din? - Ja. Tak.
- Jérémie, har du sagt tak til damen? - Ja.
Clément?
- "Damen"! Mener du det? - Det var brillerne!
- En køn dreng. - Tak.
- Han er skudt i vejret. Går det godt? - Ja. Og dig?
- Ikke på Nordpolen? - Nej, såmænd bare i Paris.
Det er ikke så begivenhedsrigt, som du tror.
Er du færdig med oversættelsen? Jeg har læst Schwarzenbach.
- Åh ja, jeg gav dig en bog. - "Alle veje er åbne".
Jeg læste den på en båd mellem Tasmanien og Antarktis.
- Kunne du lide den? - Bogen? Ja, meget.
- Og ekspeditionen? - Fin. Bortset fra søsyge.
- Det må jeg høre om. - Du ringer aldrig.
Det er dig, der skal ringe. Det er dig, der rejser.
- Ikke altid. Og det er ikke en grund. - Rigtigt.
Det tog os en time at nå stranden. Det var mit første møde med krigen.
På et tidspunkt stødte vi på en tysk undervandsmine.
Vi var fanget i en fælde.
Vi fik ordre om at evakuere båden, og rampen blev sænket.
Mange af de mænd, som stod forrest i båden, blev straks dræbt.
De, som ikke blev skudt, måtte springe i vandet med deres tunge udstyr.
Mange af dem druknede.
Flere mænd, som stod forrest i båden, blev dræbt på stedet.
De, som ikke blev ramt, måtte springe i vandet -
- med deres tunge udstyr. Mange druknede.
- "Appellation"? - Designation of origin?
Ja.
- "Destilleret i destillationsapparat"? - Distilled in a still pot.
- "Svanehals"? - Swan's neck?
Det er id-kortet til calvadosen og fadet.
Nummeret på fadet står øverst.
Alkoholdampen går gennem svanehalsen til destillationsapparatet.
Ved kontakt med kulde bliver dampen flydende igen.
Jo mindre den er lagret, jo mere frisk og frugtig bliver calvadosen.
Jo længere den lagres, jo mere får den toner af læder, tobak, kakao...
Jeg troede, vi skulle kramme, Linn.
- Ja. - Man er to om at kramme.
Tag tøj på. Vi skal lave mange ting i dag. Vi skal besøge oldemor.
- Og bagefter bedstefar. - Det kan du ikke mene!
Vis nu lidt begejstring. Du har ikke set dem i evigheder.
De bliver så glade. Her.
- Det er nok. - Jeg kommer.
Jeg kommer.
Hej, Linn. Dejligt at se dig.
- I lige måde. - Kom ind.
- Hej, Jacqueline. - Hej, Sandra.
Skal jeg hjælpe dig? Hvordan har du det?
- Går det godt? - Ja, fint.
- Ikke for træt? - Det er nu og da svært...
... at leve.
Jeg går indimellem ud. For at komme til frisøren og til...
Fodterapeuten kommer her, manicuredamen kommer her.
Jeg skal til tandlægen, til kontrol med øjnene og ørerne...
Der er så meget at reparere. Og jeg gør ikke det hele.
Fordi...
Der er for meget. Jeg kan ikke hele tiden gå ud.
Jeg kan ikke gå ned ad trappen. Jeg skal have en til at gå foran mig.
Som jeg kan se gå ned. Jeg holder fast i tremmerne, som om...
Som om jeg var i et bur. Det ødelægger lidt fornøjelsen.
Og når man sidder i rullestol, kigger folk på gaden anderledes på en.
Fordi de ved, at man er meget gammel. Men folk er søde.
"Åh, stakkels kvinde i rullestol."
Jeg har det godt! Jeg er altid afslappet.
Folk skal ikke have medlidenhed med mig. Fri mig for medlidenhed.
Man skal vise, at man er til stede.
At man er en levende person.
Ingen medlidenhed. Det skal man aldrig tage imod.
- Har du set Leila denne uge? - Ja. Eller det er noget tid siden.
- Du nyder at være sammen med hende. - Ja, meget.
- Jeg er altid bange for... - At hun ikke kommer mere?
- Du ved jo, at hun elsker dig. - Ja, det gør hun.
Men hun har mange...
- Forpligtelser. - Ja, netop.
Men hun kommer alligevel hver uge.
- Jeg er færdig med min tegning. Værsgo. - Tak.
Undskyld, men jeg har lidt ondt.
- Skal du på toilettet? - Ja.
Kom.
Toiletkummen er der. Nej, der.
- Går det? - Ja, bare rolig.
- Skal du ikke svare? - Det er far.
- Og hvis der er noget galt? - Det er der.
Det er ikke pænt af dig.
Jeg ringer tilbage, okay?
- Må jeg smage? - Okay.
Tak.
- Får jeg den igen? - Den er for god!
Får jeg den igen? Det er min is. Giv mig den.
Hans tilstand er meget forværret.
Han kan ikke gå på toilettet og tage pyjamas på. Han hallucinerer.
Din far kan ikke nøjes med to-tre besøg om dagen. Han skal have konstant pleje.
Vi må finde et plejehjem til ham. Du er vel enig?
Ja.
Leila og din tante vil have ham på et privat plejehjem.
Men et ordentligt sted i Paris er ikke til at betale.
Det rækker en lærerpension ikke til. Og familien kan ikke betale.
Jeg har set to billige private. Folk behandles som kvæg. En pengemaskine.
Det er forfærdeligt. Aviserne er fulde af historier om det.
- Jeg har lagt lidt til side. - Tak.
Jeg har også adressen på to offentlige plejehjem.
Et i 18. arrondissement virker okay.
Du skal bare vide, at det ikke er sjovt.
- Din far er måske GIR 1. - Hvad er det?
Det højeste plejeniveau.
Han skal leve med 20 år ældre patienter, Alzheimers...
Dem, jeg så, var levende døde.
Men da han ikke kan se, lægger han måske ikke mærke til det.
Tak.
Og de offentlige plejehjem har lange ventelister. Fra et til to år.
Nogen skal dø for at frigive en seng. Private har kortere ventetid.
Vi skal også opsige hans lejlighed og beslutte, hvad vi gør med hans ting.
- Haster det virkelig så meget? - Ja.
Med et hjem til 5.000 om måneden har vi brug for penge.
Hans pension kan ikke bare gå til en lejlighed, han ikke skal tilbage til.
Hvad skal vi gøre med hans bøger?
Det ved jeg ikke. Give dem væk. Smide dem ud.
Smide dem ud? Hvorfor ikke også brænde dem?
- Kan du ikke tage dem? - Har du set mine bogreoler?
- Og dit kælderrum? - Det er helt fyldt op.
- De bøger er hele hans liv. - Ja, men hvad kan vi gøre?
Der var en times vandring tilbage til basen.
Det begyndte at blive koldt, med vinden måske minus 30.
Vi tjekkede ikke, før vi gik ud. Vi var ret fulde.
Og så hørte jeg en lyd.
Eller rettere: Jeg kunne mærke den.
Et dumpt drøn.
Og så endnu et, højere. Isen under os rystede en smule.
Yannick og jeg kiggede på hinanden.
- Først efter lidt tid forstod vi. - Hvad var det?
Yannick sagde det først: "Kun en søleopard kan støde så hårdt."
- Den var fulgt efter os nogle minutter. - En søleopard?
- Hvad er det? - Et farligt rovdyr.
- Den ejer isen omkring Antarktis. - Du laver sjov, ikke?
Nej, overhovedet ikke. De ved, at de er øverst i fødekæden.
De spiser alt, sæler og pingviner. De holder afstand, når vi er på land.
Men hvis den tror, man er en pingvin, er det ude med en.
Det er sandt. Du kan selv læse om det på nettet.
Hvordan har din kone og søn det med, at du rejser?
Ikke altid godt. Det er jo langt væk og lang tid.
- Det er også romantisk. - Det synes Valérie ikke.
Du taler aldrig om hende. Jeg har kun set hende en gang.
Du kan bare spørge.
- Har I været sammen længe? - 10 år.
Og går det godt?
- Ikke supergodt. - På grund af rejserne?
Nej, ikke kun det. Vi er gledet fra hinanden.
Elsker I stadig hinanden?
- Om vi elsker hinanden? - Hvorfor smiler du?
Din måde at spørge på. Har du mødt nogen?
- Mig? Nej. - Det er svært at tro.
- Ikke siden Julian døde? - Ikke i fem år.
- Fordi du stadig tænker på ham? - Det tror jeg ikke.
Jeg føler bare, at mit kærlighedsliv er forbi.
Tal ikke som en gammel dame. Du er ung. Du har ret til at elske og blive elsket.
Hej.
Læserne kan lide positive følelser.
En undersøgelse i New York Times viser, at den stærkeste følelse er vrede.
Artikler, som gør læserne vrede, har 30 %...
Positive følelser behager læserne.
Men studier viser også, at vrede er den stærkeste følelse.
Artikler, som gør læserne vrede, har 30 % større sandsynlighed...
- Sandra? Georg Kienzlers datter? - Ja.
Han sagde, du var oversætter. Han var min lærer.
En fantastisk lærer. Jeg læser stadig mine noter.
- Det bliver han glad for at høre. - Må jeg få hans mail?
Ja... Jeg kan give dig min. Han har problemer med at læse.
Skriv bare til mig, så læser jeg op for ham.
- Har han det godt? - Han har problemer med helbredet.
- Jeg håber ikke, det er alvorligt. - Det...
Det er en sygdom.
Undskyld. Farvel.
Er De enig? Det kan ikke fortsætte på den her måde, hr. Kienzler.
- Det er for svært for Dem at bo alene. - Ja.
De kan ikke finde rundt i lejligheden.
- De får angst og føler Dem fortabt. - Det er korrekt.
Så vi må finde en løsning. Sammen. For De har det ikke godt nu.
Ja.
Hvad foreslår De?
At flytte til et sted, hvor De er tryg og vil blive passet.
Et hospitalsophold til vi finder en permanent løsning.
- Er De enig, hr. Kienzler? - Sådan da.
Jeg finder ordvalget lidt malplaceret.
Hvad havde De da foretrukket?
- Hr. Kienzler, er det her? Og De er? - Hans ekskone.
Hans kæreste, hans søster, hans døtre.
Hans læge. Og hr. Kienzler.
Ambulancefolkene er kommet, skat. De kører dig til hospitalet.
Og jeg følger med dig i ambulancen. Jeg bliver hele tiden hos dig.
- Kan han selv gå? - Ja, men ikke ned ad trapperne.
Godt, vi sætter ham i rullestolen, så han ikke skal gå.
Jeg pakker hans kuffert.
Hr. Kienzler, vi sætter Dem i stolen.
I skal vide, jeg har været til min første ANV-Cop 21-aktion.
- Hvad? - En ikkevoldelig miljøorganisation.
- Og? - Jeg fjernede et billede af Macron.
Hvad? Vi skulle møde op tre timer før til "oplæring i ikkevold".
"Aktionen er ulovlig, og I risikerer fem års fængsel og en bøde på 75.000."
Hun stemmer på Macron og fjerner hans billede.
- Du stemte også på Macron. - I mangel af bedre.
Også mig. Man kan være for og imod nogen på samme tid.
Det er en kompleks tilgang. Det er komplekst. Det forstår du ikke.
Vi ankom til rådhuset og blev modtaget med åbne arme.
Så opdagede vi, at vi manglede en skruetrækker til at fjerne billedet.
Vi fandt en farvehandel. Bagefter stak vi af.
Jeg havde svært ved at løbe på grund af mine knæ.
Undskyld, min far har ventet i fem timer.
Vi skal nok tage os af ham.
Hvad er det, de vil? Er det nazister?
- Nej, far, det er bare akutmodtagelsen. - Hvor bliver Leila af?
- Hvor er hun? - Hun sidder ved siden af.
- Der må ikke ske hende det samme. - Det gør der ikke.
Jeg henter hende.
- Vi ses senere. - Ja.
Han spørger efter dig.
Leila er hos ham, så jeg går. Babysitteren venter.
- Jeg går også. - Gå bare. Vi bliver.
- Må jeg? - Jeg så et program om akutmodtagelsen.
I USA er der ikke længere problemer med akutmodtagelsen.
De fandt på at have akutmodtagelser i indkøbscentre.
Privatklinikker med sygeplejersker til de mindre tilfælde. Man skal betale.
Hospitalernes akutafdeling overbelastes ikke. Og indlæggelse er vildt dyrt.
- Jeg går nu. - Også mig.
Hej. Forstyrrer jeg?
- Nej, det er en stille dag. - Jeg ville se, hvor du arbejder.
God idé.
Her er etagen for de jordiske kollegaer. De holder af sten.
Det gør jeg også, men vores er mindre.
- Ikke ligefrem hightech. - Skuffende, ikke?
De fleste analyser laves eksternt.
Her bruger vi især hovedet og klargør prøverne.
Her er rumvæsenernes etage. Vi forlader de fornuftige menneskers verden.
Det er Aurélie, vi har arbejdet sammen i 15 år.
Sandra, en ven, som ville se mit kontor.
- Er tingene klar? - Ja, jeg har indstillet lyset.
Mikroskopet er ustabilt.
Når man har et billede, ryger indstillingen, så man må begynde igen.
- Er underlaget ledende nok? - Og det spørger du om?
Ja, det var ledende nok.
- Jeg skal altid stå for billederne. - Sidste gang var det mig.
Ja, og vi forstod ikke noget ud fra dine billeder.
Det var gået lidt for hurtigt. Jeg smutter.
Jeg leverer prøven i aften, lægger den i vakuum og laver snit i morgen.
Farvel. Hej.
Så det er her, du arbejder?
- Det virker afslappet. - Det er det ikke altid.
- Hvorfor? - Frygt for at ødelægge en analyse.
At miste en værdifuld prøve, overse et åbenlyst resultat.
- Vil du se massespektrometret? - Hvad?
Den er til at analysere stof. Verdens smukkeste apparat.
- Ja, gerne. - Kom.
Det siger dig ikke noget. Det er en ionisk mikrosonde.
Ikke den nyeste model, men perfekt til os.
Vi lægger prøverne her, analyserer her, og billederne vises på skærmen der.
Mikrometeoritsnittet kommer efter synkrotronanalysen herhen -
- til ekstra måling af for eksempel isotopisk afbildning.
Isotopisk afbildning, nå ja.
Jeg går igen.
Jeg lovede min datter at overvære hendes fægtetime.
Tak.
- Skulle du ikke gå? - Ikke hvis du kysser mig.
- Det var dig, der kyssede mig. - Sludder!
Tanken har aldrig strejfet mig. Du er min ven.
Se, hvordan du gjorde. Sådan her.
Pjat. Du lyver.
- Fyren kaster sig over en... - Fyren?
- Vil du se en fyr kaste sig over dig? - Ja.
Bliver du tit klemt op mod en væg?
- Ikke af en astrofysiker. - En kosmokemiker.
En kosmokemiker, undskyld. Nej, det er første gang.
Kan vi ses igen snart?
Vi kan se på det.
- Du kom for sent. - Undskyld, min skat.
Det var et problem i metroen.
Du klarer dig godt. Som en professionel.
Jeg vidste ikke, han havde så mange ting.
- Hvorfor de her legetøjsbiler? - Han samler på dem, som knivene.
- Han kan få dem på hospitalet. - Og tror du, han må have knive der?
Nå, men så i hvert fald legetøjsbilerne.
Alle de ting og de ødelagte møbler, vi satte ned, forsvandt på en time.
- Selvfølgelig. - Og de her penne?
Tag dem bare. Jeg bruger ikke fyldepen.
Jeg tager den her.
- Vil I have det her? - Nej tak.
- Og det her? - Nej tak.
Kom nu!
Og hvem tager skibet?
- Ikke mig. - Heller ikke mig.
- Hvad med bøgerne? - Jeg kontakter hans tidligere elever.
- Hvem er det? - Clément, Jérémies far.
- Han kommer til middag. - Hvorfor?
Hvorfor ikke?
Værsgo. Den er til dig.
- Tak. - Det var pænt af dig.
Det er et hus i karton, som skal samles.
Med lys på taget, som fungerer med solenergi.
Sådan. Næste gang solen skinner, skal du sætte den i vinduet.
Så kan du tænde den om aftenen.
- Godnat. - Godnat.
- Godnat, mor.
Kom.
Jeg er tørstig.
Kom.
- Jeg kan ikke længere. - Det glemmer man ikke.
- Jeg har glemt det. - Det er ikke svært.
Hvordan har sådan en krop kunnet sove så længe?
- Jeg må gå. - Ja.
- Du ser trist ud. - Nej, jeg er ikke trist.
Det er indviklet for mig.
Vil du gå en tur, far? Det er mig, Sandra, din datter.
- Sandra, min skat. - Kom.
- Regner det her nu? - Nej. Vi er i dit værelse.
Åh. Godt.
- Er dem, der passer dig, søde? - Ja, ja, det er de.
Goddag, hr. Kienzler. Jeg kommer for at måle Deres blodtryk.
Farvel. God dag.
Jeg forstår ikke, hvorfor vi venter. Folk snakker og snakker.
Det er vi ligeglade med, for vi småsnakker bare.
Men der er andre her, som...
Der er kun os to i værelset, far.
Det er det, som er mærkeligt.
Det er ikke et venteværelse. Vi er i dit værelse.
Vi er på Hôtel-Dieu, i dit værelse.
Du har været her i en uge, og jeg er kommet for at besøge dig.
Indimellem er der en film... Jeg så en film i går... og en anden...
Og filmene begyndte og...
Med begyndelse, midte og slutning?
Nu er der ikke noget. Det forstår jeg ikke.
Der er ikke nogen film her. Men du får besøg.
Det er mærkeligt. Det er, som om der mangler noget.
Det føles voldsomt. Det hviler tungt på mig.
- Jeg venter på det, som skal komme... - Men som ikke kommer.
Og vi to, vi ved ikke engang, hvornår det holder op.
Eller begynder.
- Hvor lang tid har du? - To timer.
- Ingen tid at spilde. - Hende, som havde glemt at have sex.
Du er stille. Hvad tænker du på?
Jeg havde aldrig troet...
At jeg var et seksuelt væsen?
At det var muligt med os. At jeg kunne have så meget lyst til dig.
Jeg fandtes ikke.
Du var min ven.
Som pænt fulgte dig hjem om aftenen, som tørrede dine tårer.
Min ven med kone og barn, som aldrig har givet udtryk for noget.
Jeg fik ikke lov.
- Har du fået det nu? - Jeg har givet mig selv lov.
Livet er kort.
Var du ikke bange for at blive afvist?
- Du var ret sikker på dig selv. - Nej, slet ikke.
- Husk nu, at du kyssede mig først. - Hvad?
Hvad bilder du dig ind!
Jeg beholder digtene. Og ordbøgerne.
Du sagde to kasser, nu er du på den ottende. Og transporten?
Jeg finder ud af noget.
- Kan du huske det her? - Nej.
Jo. Fars vens hus i Cevennerne. Vi var der flere gange.
- Nej. - Du kan aldrig huske noget.
Du har glemt alt om os, fra vi blev født, til vi fyldte 20.
Det er sandt.
Jeg husker alt om mit arbejde, men mit familieliv... Et rent blackout.
Er du klar over, hvad du siger?
Jeg var ikke så lykkelig med din far. Så at glemme skaber lidt... afstand.
Og hvad med os, dine døtre? Du smed os ud med badevandet.
- Hvorfor forlod du ham ikke tidligere? - For jeres skyld.
Jeg frygtede, at han ville tage sit eget liv. Det har vi haft nok af.
- Det er her. - Vi var ikke helt sikre.
- Har I noget til bøgerne? - Ja, store tasker. Der er flere på vej.
- Skynd jer. Sandra tager de bedste. - Klart, det er hendes fars.
Tak for at huske mig på det.
Romy.
- Hvad har du lyst til? - Ikke noget.
- Vil du ikke gå ud? - Din kone er væk, så du vil gå ud?
- Har du ikke lyst? - Er det ikke godt her?
- Sex, spise og sove er nok. - Ikke for mig.
Hvis vi bare bliver i sengen, keder jeg mig.
Jeg er med. Du gider ikke mere. Allerede.
Jeg er vild med din krop. Men jeg kan også lide andet ved dig.
- Jeg kan lide at tale med dig. - Tale?
- Tale om hvad? - Nu ikke så nærtagende.
Nej, du vil tale. Så kom, jeg lytter.
- Vil du høre, jeg kun vil have din røv? - Ja, måske.
- Er jeg også bare et sexobjekt for dig? - Nej, men jeg vil have mere.
- Også mig. - Nej, du keder dig.
Hold nu op! Jeg har hele tiden lyst til dig.
Hvad vil du så? På museum? En udstilling?
Gør du nar ad mig? Din skøre rad. Kom her!
- Kom her, din strigle! - Ad! Ad!
Kan du lide dem?
- Spiller du fornærmet, indtil jeg går? - Ja.
- Lad os tage hjem. - Hvorfor?
- Hvad tror du? - Og hvis du nu keder dig?
Kom.
Det gør ondt, du skal hjem til din kone. Jeg kan ikke lide, at du lyver.
Det er et helvede. Du skal ikke lide under det.
- Er du lykkelig sammen med mig? - Ja!
Det er det, som er så svært.
- Jeg kan ikke gå, når du ophidser mig. - Netop. Du skal ikke gå.
Bliv her hos mig.
- Skriver du? - Ja, selvfølgelig.
Glem mig ikke.
Er der noget, som skinner?
Det er lyset.
- Skal jeg slukke? - Ja tak.
Hvad ser du her i værelset? Kan du se mig?
- Ja, selvfølgelig kan jeg se dig. - Og hvad mere?
Ud over dig, nogle ting... selvfølgelig... og...
Dig. Jeg mener... din person.
- Og... - Og min kjole? Kan du se den?
- Din? - Ja, min.
Ja, jeg kan tydeligt se den.
Kan du se, om den har et mønster?
- Blomster? - Ja, netop.
- Og har jeg kort eller langt hår? - Hvad?
Mit hår. Kan du se, om det er kort eller langt?
Du har et stykke tøj...
Du skal se på mit ansigt for at se mit hår. Er det kort eller langt?
Det kunne være langt.
- Det er altså kort. - Ja så.
Og dine børn, har de det godt?
Linn er på feriekoloni og elsker det. Hun siger, hun ikke savner mig.
Det er lidt sårende.
Hun kommer hjem i morgen, og vi rejser straks.
Elodie har lejet et hus i Normandiet. Hun har inviteret os.
Så jeg kommer ikke og besøger dig i to uger.
Men jeg kommer igen, når jeg er tilbage.
Er det i orden?
Ja.
- Skal vi spille Scrabble? - Nej, jeg vil hvile lidt.
Du spiller aldrig med mig. Du lovede at spille Scrabble i dag.
- Afrib. - Afribbe.
- Det findes da ikke. - Jo, se!
- Hvad betyder det? - Det betyder:
"Fjerne fastsiddende dele."
Det er snyd. Hun tjekker alle kombinationer på sin telefon.
Din tur, mor. Se, om du kan gøre det bedre.
Det bliver svært.
SEX PIK
- Hvorfor griner du? - Hold op, du snyder!
Nu har jeg noget.
EXIT. 11, 12, 13...
- Der! - Ja, jeg så det.
- Jeg så ikke stjerneskuddet. - Det var meget smukt.
- Der! - Hvor?
Det er et fly.
- Vil du vide, hvor det skal hen? - Ja.
Der er ikke flere stjerneskud.
- Det er London-Johannesburg. - Og det der?
- Hvor ligger Johannesburg? - I Sydafrika.
- Og det der? - Det er Tenerife-Amsterdam.
- Jeg går i seng. - Må jeg sove i din seng?
- Ja, hvis du vil. - Godnat.
- Reykjavik-Milano. - Kan du ikke lægge den telefon væk?
Sandra, varmen her er overvældende.
Jeg svømmer tidligt hver morgen, når stranden er øde.
Så henter jeg Jérémie. Han vågner også tidligt.
Så går vi en lang tur og samler planter. Jeg lærer ham om dem.
Resten af tiden kan jeg hverken tænke, læse eller sove.
Når jeg lukker øjnene, ser jeg dit ansigt, dine øjne.
Jeg vil kysse dem. Din mund. Jeg vil fortære den.
Jeg vil bide i dine læber igen og igen. Og langsomt gå ned langs din hals -
- dine skuldre, langsomt gå længere ned.
Dine bryster, kæle for dem. Jeg elsker dem.
Og give mig hen til dig, min elskede.
- Jeg har ondt i kroppen. - Det er, fordi du vokser.
- Skolen begynder på mandag. Sov nu. - Jeg vil ikke sove.
- Mor. - Der var du.
- Hej, far. - Hej.
Lægen og socialforvaltningen er efter mig for at få ham flyttet.
De ville flytte ham til et frygteligt hjem. Jeg skændtes med dem.
Jeg kunne tage ham hjem, sagde de. Jeg sagde, vi har været skilt i 20 år.
- Farvel, hr. Kienzler. - Farvel, frue.
Jeg håber, de tager sig godt af dig på det andet hospital.
Din far er utrolig sød. Du er heldig.
Tak.
Er I Kienzlers familie? Nu skal jeg vise jer hans værelse.
Frue?
Skal han være her? Der er en død kvinde i den anden seng.
- Hun er ikke død. Hun har det fint. - Ja så.
Hvis der ikke er andre muligheder.
Værsgo at sidde ned.
Hvad kan I sige om hr. Kienzler?
Han har en neurodegenerativ sygdom. Bensons syndrom.
Det begyndte for fem år siden. Han arbejdede stadig.
- Hvad var hans arbejde? - Filosofilærer.
- Hvordan opstod det? - Han kunne ikke mere læse.
Han havde svært ved at orientere sig.
Simple ting blev vanskelige eller helt umulige.
Han blev mere og mere forvirret. Og nu kan han ikke gøre noget selv.
Det var et hårdt slag, at hjernen gav op.
For han havde viet hele sit liv til... tænkningen.
- Han var besat af klarhed og orden. - Han arbejdede helt til det sidste.
Indtil for et år siden. Han lærte alt udenad -
- og dikterede rettelser til sin mor, som er 98 og åndsfrisk.
Og til sin kæreste, Leila.
- Har han en kæreste? - På femte år. De er meget tætte.
Men hun er svagelig, så de bor ikke sammen.
Må jeg spørge om noget? Hvordan dør man af sygdommen?
Man dør normalt, fordi man ikke kan forlade sengen. Ja?
- Vi har fundet et andet værelse. - Dejligt.
Valérie ved, at vi ses.
- Er det rigtigt? - Jeg fortalte det.
- Jeg kunne ikke mere. - Hvad sagde du?
Sandheden. At jeg er forelsket i dig.
Hun reagerede med værdighed og smed mig ud.
Hvad med din søn?
Han ved det ikke.
Jeg vil tro, at han kan mærke noget.
- Hvad sagde I, da du tog af sted? - At jeg skulle arbejde nogle dage.
Nogle dage.
Og bagefter?
Bagefter ved jeg ikke. Men lige nu er jeg her.
- Så du bliver i nat? - Ja, hvis du vil have mig.
Mor.
Jeg er ikke alene. Clément er her også.
- Ved du, hvad Clément laver? - Nej.
- Han er astrofysiker. - Kosmokemiker.
Okay, kosmokemiker. Lige nu har de om planeterne i skolen.
- Rejser du i rummet? - Det gør astronauter.
Men jeg tager til fjerne steder og samler støv fra rummet.
Det daler ned over hele jorden. Det kommer fra kometer og asteroider.
Når det rammer atmosfæren, har det en lang hale. Kender du stjerneskud?
Stjerneskud er ikke rigtige stjerner.
Det er små støvkorn på nogle få millimeter.
Jeg finder dem, samler dem ind og analyserer dem.
Jeg kender alle planeter i solsystemet.
Saturn, Uranus, Venus -
- Merkur, Jupiter, Mars.
Og Nep...
- Neptun. - Flot.
Gå ud og børst tænder, min skat.
Og Pluto, men det er ikke en rigtig planet.
- Netop. - Af sted med dig.
Jeg vil gerne have dig til at hjælpe mig med at komme op i en seng.
Hvor jeg kan sove godt. Gider du det?
Ja, men det er ikke sengetid. Klokken er 17.30.
Ja, ja, men det er ikke for sent. Jeg kunne godt tænke mig, at du...
... hvis du kan, at du bliver lidt her, og vi gør noget sammen.
Eller at du gør... hvad du har lyst til.
- Og hjælper mig med at... - At lægge dig i seng?
Ja, netop. At lave den rigtige bevægelse til at sove.
Goddag.
Undskyld.
Det er det, jeg kunne tænke mig. Fordi du er min datter.
Og jeg vil gerne have, at du hjælper mig -
- så jeg kan falde i søvn.
Jeg falder i søvn. Jeg ved, at jeg falder i søvn.
Og jeg ved, at det er min familie, min datter, som gør det.
Og i det øjeblik er jeg lykkelig.
Forstår du?
Kunne du klare det?
Men vil du sove... i lang tid?
Nej, nej. En kort film, en film på 10 minutter.
Men med et par ekstra meter.
Og bagefter skal du ikke længere tage dig af mig.
- Lille spøgelse! - Stop.
Dødningehoved!
Du er elendig. Iglo!
- Plet! - Så spiser vi.
- Stearinlys! - Stearinlys.
- Lille ting! - Edderkoppespind!
- Lille ting. - Nej, edderkoppespind.
- Clément? - Jeg er her.
- Hvad laver du? - Ikke noget. Jeg kan ikke sove.
- Du ser glad ud. - Hvem er han, Clément?
Det var din fars ven. Og nu er det min.
- Man kan ikke være kæreste og ven. - Det er min kæreste og min ven.
Gå nu ikke for meget op i det, vel? Hav en god dag.
Vi ses i eftermiddag.
Hvad?
Jeg prøvede at sige det i går, men kunne ikke.
Jeg kan ikke det her.
Gå fra min kone, gøre min søn ondt. Det er jeg ikke klar til.
Det piner mig, men jeg kan ikke se dig for tiden.
Du kendte min situation.
Og du kendte min.
- Det var ikke bare en flirt for mig. - Heller ikke for mig.
Okay.
... tekstilbranchen, som gradvis har etableret sig i landområder...
- Kunne du lide den? - Ja.
- Det var godt. - Kunne du ikke?
- Ikke specielt. - Kan du ikke lide historien?
Historien er okay, men billede og lyd...
- Ja, hvad? - Det var meget aggressivt.
- Overhovedet ikke. - Skal børnefilm være så voldelige?
Du ødelægger altid det, jeg kan lide.
- Må jeg ikke have en mening? - Du er ond.
Hvis nu jeg var imod alt det, du kan lide?
Jeg siger ikke altid, at det er dårligt.
- Giv mig din hånd. - Nej.
Og hvordan går det med dig? Jeg mener med livet?
- Mig? Jeg har det fint. - Det var godt.
Undskyld, min skat.
- Skal du på toilettet? - Ja.
Jeg henter en.
Undskyld. Min far skal på toilettet.
- Jeg kommer. - Ja.
- Tak. - Hvorfor gør du det ikke selv?
Det ved jeg ikke. Fordi det er ubehageligt.
Nå. Mine forældre er syge.
Jeg hjælper dem på toilettet. Det er ikke svært.
- Jeg beundrer dig. Jeg kan ikke. - Kom.
Giv mig hånden, og støt dig til mig. Forsigtigt.
Det er en skam. For din skyld. Man må udnytte den tid, man har.
Pas på, jeg åbner døren. Forsigtig.
- Der var du. Har du fem minutter? - Ja.
Socialforvaltningen siger, at du ikke ringer tilbage. Så skælder de mig ud.
- Din far skal ud herfra om en uge. - For fanden da.
Jeg har prøvet alt. Tryglet lægen om at udskyde. Men nej.
Han har ændret tonefald siden sidst.
Vi finder et privat hjem, til noget bedre dukker op.
Det eneste med plads er i Courbevoie. Du og din søster må se på det.
Mødes med lederen, hun ringer også til mig konstant.
Hun har fået en ledig seng, og hun virker meget...
... ivrig efter at udnytte den.
- En fin hund. Hvad hedder han? - Det er en tæve. Pépita.
- Går den rundt overalt? - Nej.
- Den skal blive i stueetagen. - En skam.
Godt, jeg har alle papirer.
Her er terrassen.
- Goddag, alle sammen. - Goddag.
- Stuen. - Goddag.
Nu skal jeg vise jer værelset.
Det er ikke dit værelse.
Følg med mig.
- Tager du toget? Tag bussen med mig. - Nej, jeg skal nå mit tog.
- Det er et frygteligt sted. - Han skal ud derfra.
Jeg bliver vanvittig uden dig.
Jeg elsker dig.
Jeg har prøvet at glemme dig, men kan ikke. Jeg savner dig så meget.
Valérie ved det og lider i tavshed. Jeg troede ikke, det var så hårdt.
Min elskede.
Jeg vil ringe på.
- Hej. - Hej.
Blomster. Tak.
Den her vej.
- Esther har talt meget om din far. - Tak for hjælp med bøgerne.
Det er skønt. Så får vi læst tysk igen.
Jeg ved, hvad jeg skal læse de næste ti år: Kants samlede værker.
- God fornøjelse! - Skal jeg tage jakken?
- Elias Canetti. - Østrigsk litteratur. Den tager jeg.
- Hannah... Arendt... - Hannah Arendt, filosofi.
Det er her. Tak.
- Goet... - Goethe. Også til mig.
Franz Kafka.
I kan altid få dem tilbage. De tilhører jer.
Tak.
Det vigtigste er, at bogsamlingen lever videre.
Jeg er tættere på min far her, end når jeg ser ham.
Hvorfor?
Jeg ser ham mere i hans bogsamling end i personen på plejehjemmet.
Der er hans fysiske hylster. Her er hans sjæl.
- Men han skrev ikke selv bøgerne. - Nej, men han valgte dem.
Og hans personlighed kommer til udtryk gennem bøgerne.
Hver enkelt bog har sin egen farve, og tilsammen danner de hans portræt.
- Forstår du? - Ja.
- Vil du læse dem? - Nej.
Sikker?
Godt, at Elodie tog et nyt anlæg med.
Det andet var i stykker. Nu kan du endelig høre musik. Hvad med Schubert?
Åh ja, den kender jeg godt.
Det er ikke dit værelse.
Kom med mig.
Schubert er din yndlingskomponist.
Nej, han er alt for...
- For hvad? - Det er ikke længere musik for mig.
- Den er for tung. - For ladet?
For ladet med minder? Gør den dig urolig?
- Lad det være, hvis du kan lide det. - Jeg kan skifte. Jazz?
- Måske ikke lige nu. - Okay.
- Skal vi gå lidt ude på terrassen? - Ja, god idé.
Det er ikke ligefrem varmt. Det sneede i går.
- Og Leila? Hvor er Leila? - Hun var her sidste mandag.
Åh!
Det glæder mig. For så elsker hun mig.
- Selvfølgelig gør hun det. - Jeg har altid elsket hende.
Kan vi gå ind igen?
Jeg har haft tre personer i mit liv. Leila...
Og så... mig, tror jeg.
Jeg siger "mig", fordi jeg tror, det er sådan.
Og den tredje person...
Hvem er den tredje person, som betyder noget for dig?
Det er lige det...
Jeg ved det ikke.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre.
Du hjælper ham ved at give ham tid og støtte ham, så godt du kan.
Men det er nytteløst.
I sidste ende er han lukket inde i sin sygdom.
Det er, som om... han hele tiden drukner.
Du kan håbe, at han mister bevidstheden om sin lidelse og ikke længere lider.
- Jeg har et spørgsmål. - Hvad?
Hvis vi er sammen om 30 år. Jeg ved, det er usandsynligt, men...
Forestil dig, vat i er sammen om 30 år, og jeg får min fars sygdom.
- Du sagde, at det ikke er arveligt. - Siger mor, men jeg tror ikke på det.
Jeg vil ikke søge på nettet.
Lov mig, at du hjælper mig med at dø, før det er for sent.
Sikken behagelig samtale.
Du tager mig med til en klinik i Schweiz ved en sø.
Vi venter ikke, til jeg selv kan ansøge om det.
Vi gør det ved de allerførste symptomer.
- Lov det. Sværger du? - Ja, hvis du lover mig det samme.
- Jeg lover det. - Nu taler vi ikke mere om det.
Lad os nyde de få år, vi har tilbage.
Er der nogen spørgsmål, eller er alt blevet sagt. Ja, derovre.
Vi kan ikke ses i weekenden. Det er for indviklet. C
Ja, altså, det er en ret omfattende problematik.
At se på jernbaner som netværk, eller som et enkelt netværk -
- er ikke bare at tænke på terminalerne -
- som faciliteter, eller som nødvendige installationer til konkurrencen -
- men betragte dem som knudepunkter til styring af...
... som styringsknudepunkter. Undskyld.
Undskyld, jeg tabte tråden. Kan De venligst gentage?
Okay, jeg begynder forfra. Jeg sagde, at når man ser jernbaner...
Vær nu ikke sur. Jeg sad fast.
- Hvor meget tid har du i dag? - En time.
- Hvad skal vi lave? - Vi kan gå ud.
- Skal vi ikke have sex? - Ikke hvis du er så kold.
- Bagefter siger du, jeg forlader dig. - Hvad skal vi så?
Vi behøver ikke altid at gå i seng.
En dobbeltstraf. Tab-tab.
- Kom. - Jeg er ikke din skødehund.
- Nej, min kæreste. - Snarere din elskerinde.
- Din hjælpeløse elskerinde. - Hold nu op.
Nej! Ikke noget, der gør ondt. Pas på.
Far, ved du, hvad vi er i gang med?
Vi pakker din kuffert. Du skal flytte.
Det er ikke dit værelse. Jeg følger dig tilbage.
Den vej.
Vi er glade for det sted, du flytter hen til.
Der var en lang venteliste, men så fik de en ledig plads.
Pas på hovedet.
Sidder du godt?
- Er det varmt nok? - Fryser du, far?
Nej. Jeg fryser i hovedet.
Giv mig din hånd. Jeg har ham.
Jeg hjælper med at løfte benet.
- For fanden. - De må bare vente.
Vi kommer med vores far, hr. Kienzler.
- Jeg giver lederen besked. - Tak.
Se, far, fuglene.
- Hr. Kienzler, vores nye beboer. - Goddag og velkommen.
Vores assistenter: Zahra, Bouchra, Madeleine og Jacqueline.
- Goddag. - Goddag, velkommen.
- Du har besøg? - Det er mig.
- Hvem? - Det er mig, Leila.
Leila. Det er dig! Det er ikke sandt.
- Jeg var så bekymret. - Nu er jeg her. Der var meget trafik.
Vi lader jer være lidt alene.
Clément!
Hvordan går det?
- Må jeg ro? - Vent.
Kan du godt ro?
- Har du roet før? - Selvfølgelig.
- Vi gør det sammen. Kom her. - Forsigtig, Linn.
Vil du gøre det alene? Så træk godt til.
Jeg holder pause.
- Der er nogen, jeg kender. - Hvor?
Pigen i den blå jakke. En af Valéries venner.
Kom, vi går nu.
- Kom, vi skal gå nu. - Jeg har det sjovt.
Har du og Valérie stadig sex?
- Går I i seng sammen? - Vil du virkelig tale om det?
Så det sker altså.
- Tanken frastøder mig. - Vi har levet sammen i ti år.
Vi sover i samme værelse, så ja. Indimellem er vi sammen.
Så I skal i seng sammen i ferien. Har du planlagt det?
Hold nu op.
Jeg vil ikke mere være din elskerinde. Jeg kan ikke mere.
Vi stopper. Det er bedre.
Går du fra mig igen?
Jeg kommer tilbage, når vi er blevet separeret.
Skal jeg tro på det?
Jeg elsker dig, Sandra.
Du må stole på mig.
Gå. Gå din vej.
Det er Linns mor. Der blev ringet efter mig.
- Hvad er der sket? - Hun har haltet i tre dage.
Hun har svært ved at gå og holder sig inde.
Det gør meget ondt.
Hvorfor har du ikke sagt noget? Er du faldet?
- Hvorfor halter du? - Det ved jeg ikke.
- Har du ondt andre steder end knæet? - Nej.
Du kan tage tøj på igen.
Det er ikke noget alvorligt. Sikkert bare vokseværk.
Du får et homøopatisk middel. Tag det, når du har ondt.
- Jeg glemte min bog i venteværelset. - Gå ud og hent den.
- Det er ikke noget. - Er det skuespil?
- Hun tror det måske selv. - Skal jeg spille med?
Ja. Der er ingen grund til at presse hende. Det går over.
- Kan jeg tage i skole i morgen? - Ja, helt sikkert.
Hvorfor ser du ikke Clément mere? Er I uvenner?
Nej. Han havde brug for en tænkepause.
- Skal du se ham igen? - Det ved jeg ikke. Jeg håber det.
Giv hende noget varmt på, det er koldt.
- Tag din trøje på. - Nej, ikke den.
Den er varm.
Jeg så Georg i går. Til mødet om at give ham en værge.
Gik det godt? Linn, kom og tag jakke på.
Din far skældte mig ud og ville ikke se mig. Overhovedet ikke.
"Hvem er den dame?" "Mig, Françoise. Jeg kom for at hjælpe."
"Jeg har en kæreste, Leila!" Så sagde han til lægen:
- "Jeg kender ikke den dame." - Det bliver snart det samme med mig.
Måske. I må forberede jer på det. Det var, hvad lægen sagde.
Vi vækker for mange minder. Det piner ham.
Han sagde, han har seks børn. Han tror, han er sin far.
- Vil du ikke med? - Og se "Frost 2"? Nej tak.
Af sted med jer. God film.
Vandring i EN SJÆLDEN SYGDOM
Vandring i en sjælden sygdom. Degenerativ -
- degenererende, degradering.
Jordskælv, tsunami, en krybende, snigende slange.
Kafka, "Forvandlingen".
Mand, fange af en uventet fysisk tilstand.
Spørgsmål, angst.
Hvad sker der med mig? Hvad skal jeg gøre?
Lægerne, første kontakt med lægevidenskaben.
Min praktiserende læge kender ikke min sygdom.
Han sender mig til en specialist på La Salpêtrière.
Næste stadie, psykologiske test. Ikke rart.
Første MR-skanning og øjenlæge.
Mærkelige visuelle indtryk. Dom: Intet.
Anden MR-skanning, mere grundig. Scintigrafi. Limbalpunktur.
Anden dom: Fund af en posterior kortikal atrofi.
Flere symptomer: Bensons syndrom.
Under samtalen understreger min læge, at jeg ikke lider af Alzheimers -
- men hører ind under neurodegenerative og neurovisuelle sygdomme.
Så jeg er uhelbredeligt syg.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal tænke om den observation.
Der er mange reaktioner. Syn og hjerne uden forbindelse.
Hukommelsen svækket ud over det normale.
Genstande foran mig forsvinder for mit syn.
Jeg prøver at vænne mig til min nye tilstand.
Jeg tager ikke længere metroen.
Skæbnens ironi: Sygdommen rammer mig på det, jeg holder allermest af.
At læse.
Bevidstheden om at miste og have mistet mange ting.
Det kommer aldrig igen.
Følelsen af en afgrund, at være uden for verden, på afstand af andre.
Målet er at hæve mig over sygdommen i skriften -
- og ikke lade den ødelægge mig helt. Det ville være en form for sejr.
Er det et lysglimt? Jeg kan ikke se det, men kan ikke udelukke det.
Det værste er aldrig sikkert.
Kierkegaard: "Sygdommen til døden".
Fortvivlelse: Give efter for den noget tid for at kende den og så forlade den.
Den tid kan være endeløs.
Det er et held, at jeg er her. Jeg blev taget af politiet.
- Hvad nu? - En lovovertrædelse.
- Med Extinction Rebellion? - Nej, Youth for Climate.
- Og de ville gerne have dig med? - Ja.
De er mindre pacifistiske end Extinction Rebellion.
- Der var anarkister og gule veste. - Hun beder om en stav i hovedet.
- Eller at miste et øje. - Vi gik ind i Black Rock, ødelagde alt.
- Du er vanvittig. - Nej.
Det var planen. Jeg blev pågrebet før. Politiet havde fået et tip.
- Hvor længe blev du tilbageholdt? - Fire timer.
De spurgte, om jeg var demonstrant. Jeg sagde nej.
- De troede mig ikke, men lod mig gå. - Flot. Kommer julemanden ikke?
Hent mælk og småkager. Og noget til rensdyrene.
- Og cornichoner. - Vi var lige ved at glemme det.
Skålene i vasken, ellers kan de gå i stykker. Og jeg henter...
- Mælken! - Ja, mælken.
- Ikke skændes. Der er mere. - Ja, småkagerne.
Pas på.
- Og? - Cornichonerne.
- Cornichoner! - Tak.
Slå nu ikke noget i stykker.
Ikke på tæppet. Vent. Tæppet er ikke tørstigt.
Så er der serveret for julemanden.
Hvad så nu? Jeg tror, at I må gemme jer.
Gem jer i soveværelset. Vær helt stille. Og bliv der.
Ingen snak, og bliv derinde. Ellers kommer han ikke.
Hvis han ser jer, tager han af sted igen.
Helt stille!
Stille.
- Hvad var det? - Så I det?
- Jeg så et stjerneskud. - Det var et lyn.
- Nogen går rundt oppe på taget. - Har han en rød hue?
- Har han et hvidt skæg? - Det banker på. Vent.
Luk mig ind!
- Vil du indenfor? - Ja, jeg fryser herude.
Kom ind, julemand.
Vent. Rensdyrene.
Der er rensdyr indenfor! Jamen dog! Et af dem spiser bøgerne!
- Cornichonerne. - Værsgo.
Åh nej, de roder, mor.
Er der nogen børn her?
- Ja. - Har de været artige?
- Godt, her er nogle gaver. - Åh, tak.
- Kom så, rensdyr. Vi smutter. - Lad mig hjælpe jer.
- De flyver væk. - Tak, julemand.
Så er gaverne her. Skal vi slippe vilddyrene løs?
- Kom og se. - Hvem er alt det mon til?
Tag jeres glas. Vi kan gå til bords nu.
Kan I huske, far sagde, at han en dag ville skrive en selvbiografi?
Ja. En bog om hans barndom i Wien og hans fars selvmord.
- Men han var for doven. - Doven? Han arbejdede altid.
Af pligt. Han hadede det. Et utilfreds dovendyr.
I hans notesbøger er der en titel, som kunne være til den bog.
"An einem schönen Morgen". "En dejlig morgen".
Tak.
Godt...
- Er vi klar? - De er lune.
"Anklageskriftet beviser hans russiske forbindelse."
"Mellemmanden er Rob Goldstone, en britisk forretningsmand -
- som medvirkede til at få Miss Universe-konkurrencen til Moskva."
- Jeg skal gå nu, far. - Ja.
- Går det? - Ja.
Leila?
To ubesvarede opkald
Hej, Clément?
Jeg kan ikke høre dig.
Hvornår?
Nu?
- Jeg frygtede, du aldrig kom tilbage. - Jeg er her nu.
- Leila? - Nej, far. Det er Sandra. Din datter.
Jeg er ikke alene. Jeg har Linn med, min datter.
- Åh ja. Hej. - Hej, bedstefar.
- Og Clément, min ven. - Hej. Hvem?
Jeg sagde, jeg ville præsentere ham. Vi har lige været i Italien.
Linn, Clément og hans søn, Jérémie. Vi kørte langs Amalfi-kysten.
Linn har lavet en tegning. Må hun hænge den op?
Selvfølgelig.
- Går det ellers godt? - Ja, det går fint.
Du ser friskere ud. Du er ikke længere så krumbøjet.
- Ja, det siger de. - De tager sig godt af dig.
Ja, men her på stedet er jeg langt væk.
- Vi er i dit værelse. - Ja, hendes værelse.
- Nej, dit værelse. - Okay, men hvor ligger det?
På et plejehjem, hvor du har boet i seks måneder.
Ja, men jeg ved ikke, hvor jeg er.
Nu står du op, og så går du rundt inde på dit værelse.
- Hvordan kan du vide det? - Fordi jeg kan se det.
- Det kan Linn også, og Clément. - Så må du have set det før.
- Jeg har tit besøgt dig her. - Åh!
- Vi skal synge i stuen. Vil I med? - Har du lyst?
- Til hvad? - At synge.
Ja.
Sæt dig her, far.
Goddag, jeg håber, I sidder godt. Vi er meget glade for at være her.
Det håber jeg, at I også er. Vi deler papirer rundt med sange.
Vi tager side 4, Mon amant de Saint-Jean.
- Min skat. - Jeg vil gerne gå. Henter du Linn?
Du er nødt til at sige farvel.
- Far, vi går nu. - Ja.
- Nej, mor. - Ikke nu, skat.
- Det var lige så sjovt. - Vi ville gå en tur i det gode vejr.
- Jeg vil se udsigten fra Sacré-Cœur. - Jeg gider ikke gå.
- Linn! - Bare rolig.
Linn, gå ikke din vej. Kom nu og se udsigten.
Fortæl os, hvad du kan genkende.
- Kan du se det tårn der? - Eiffeltårnet.
Og det tårn der?
- Tour Montparnasse. - Flot.
Hvad kender du ellers?
Den store kirke med de to tårne?
- Nej, hvad hedder den? - Saint-Vincent-de-Paul, tror jeg.
- Ved du, hvor du bor? - Nej.
Jeg tror, det er lige ud for dig.
Der?
Nærmere der.
Danske tekster: Kim Witthoff Oneliner