ПУТІВНИК ПО АКАПУЛЬКО
Г’юґо, пам'ятаєш, де ми закінчили розповідь?
Минула всього хвилина, а здається, ніби цілий рік.
Тож нагадай мені.
Я розповідав тобі про моє підвищення.
За твоє світле майбутнє в «Лас-Колінасі».
І про Гекторове...
Пониження. Мої навички більше підходять для працівника басейну.
А це був шанс для Мемо.
Тепер потрібен головний над басейном.
Я знаю ідеального кандидата.
Було чимало сварок і розривів.
У моєму домі не житиме та,
хто так поводиться.
Пробач, Гекторе, все скінчено.
Нам краще розійтися.
Що?
Ми з Чедом розійшлися.
І скасували весілля.
Але в повітрі віяло коханням.
Особливо для нас з Хулією.
Я хочу бути з тобою.
У Даян з'явився новий співвласник.
Дуже заможний Рікардо Вера.
Мама прийняла Сару такою, яка вона є.
Лупе погодилася на стосунки Мемо й Лорени, але за однієї умови...
Щоб за місяць попросив її руки.
А Чед вирішив відпочити від усього цього.
Доброї начос.
Ну а... Що я упустив?
Усього лише найголовнішу новину.
- Тато? - Добре.
Почну звідти.
Ти ж знаєш, як я люблю інтригувати.
Ніфіга ж...
Собі.
АКАПУЛЬКО
Г’юґо.
Це твоя двоюрідна сестра Палома.
Стоп. Усі ці роки в мене була двоюрідна сестра?
Ти хоч розумієш, як важко бути мексиканцем без кузин і кузенів?
Що тебе привело, тату?
Я був неподалік...
побачив ці квіти і згадав, як ти їх любиш.
- Тож я... - Як чарівно.
Якщо ти тільки тому приїхав, тоді завдання виконано.
- Та ні. Я... - Тюльпани повикидаю,
бо в мене алергія,
- але це так люб'язно. - Точно. Тюльпани.
Добре, добре.
По правді кажучи, я приїхав на поминки друга.
Але з моменту приїзду в Акапулько
ніяк не міг наважитися з тобою зустрітися.
Ще й з твоїм кузеном.
Формально будинок твій,
тому я не можу тебе не впустити.
Так.
Побудьте тут, а я поставлю квіти у воду.
Тільки без тюльпанів, доню!
Не хочу, щоб ти почала задихатися.
Я чудовий батько.
Що це означає?
Я вже думав, ми їдемо до Хулії,
аж раптом виявляється, що тут живе твоя дочка.
Чому ти про неї не розповідав?
Мені було соромно.
У нас з Паломою непрості стосунки.
Хай так. А що сталося між вами з Хулією?
Ти розповів, що ви почали зустрічатися.
Так і було.
Наші стосунки щойно почалися.
А в наступному розділі повно всяких перипетій:
інтриг, підступності і, звісно ж, романтики.
- Почнімо? - А хіба я маю вибір?
Ні.
Минув місяць
після того, як дон Пабло й Даян помогли влаштувати мамине весілля,
а ми з Хулією стали парою.
От тепер ти схожий на «заступника керівника».
Яка краса.
І цю уніформу пошила ти.
А отже, могли усамітнюватися.
Перестали.
Розійшлись.
Доньє Норо. Вибачте, що я так рано.
Я вчора не встигла дошити для Максімо нову уніформу.
Ви знали, що в нього одна рука коротша на три сантиметри?
Аякже.
На його конфірмацію я замовляла індивідуальний пошив.
Що? Серйозно?
- Тобі тут завжди раді. - Дякую.
Але тримайте руки там, де їх бачить Бог.
- О, ні. - Поснідаєш?
Лишіть це Естебану! Я зробив чилакілес.
А якщо не любите чилакілес, тоді це яєчня.
Просто повибирайте тортильї.
Так апетитно, але нам уже пора.
Сьогодні мої перші робочі збори!
О, ні. Стривайте! Я почуваюся жахливою хазяйкою.
- Давайте зберу вам... - Ланч!
Лишіть це Естебану!
- Дякую. - Дякую.
А мені що лишається? Чоловік уже про все подбав. Благословення!
Аякже!
- Визволи нас від лукавого. Амінь. - Амінь.
До зустрічі. Дуже дякую. Так приємно.
- Удачі, синку! - Люблю тебе, мамо!
Діти так швидко дорослішають.
Мама була щаслива знов віднайти кохання.
Хоч їй і подобалося жити з новим чоловіком,
оце його «лишіть це Естебану» давалося їй найважче.
А в Сари були свої прикрощі.
Ну все.
Я знаю, що ти цупиш мій шампунь.
Це отой з червоною кришечкою, що миттєво піниться, пахне манго
і робить волосся шовковистим?
Це мій кондиціонер, Естебане! Ти й ним користуєшся?
Чого ти?
Замість бути детективом, краще в кімнаті прибери!
Я тобі не ходяча пральня!
Мочалку мою не бачили?
Ні!
«ЛАС-КОЛІНАС»
Ми зустрічалися лише місяць,
і в «Лас-Колінасі» про нас з Хулією поки що ніхто не знав.
І хоч приховувати від усіх наші стосунки було прикольно...
Апельсини?
А...
Одинадцять папай. Є.
...було непросто усамітнитися,
навіть попри нашу палку пристрасть.
Побачимось опівдні біля смітників?
Справжнє побачення.
Надіюся, сьогодні на обід не солона тріска.
Що ти робиш, Мемо?
Ховаюся від Лупе.
Вона дала мені місяць, щоб я попросив у Лорени руки.
Але вона мала на увазі 30 днів чи 31?
Бо тоді я маю ще один день.
Цікаво, це за місячним чи за григоріанським календарем?
Ти хіба не збирався просити руки тиждень тому на ярмарку?
Збирався, але оглядове колесо зламалося,
а освідчуватися на американських гірках не так романтично.
Для моєї коханої все не досить ідеальне.
Як же це чарівно.
А знаєте, що геть не чарівно? Померти від рук жінки,
яка має доступ до промислових пральних машин.
Не знайдуть ані плямочки крові.
Максімо, після ранкових зборів поможи щось придумати.
Я на збори не піду, бо є ризик зіткнутися з Лупе.
Аякже, допоможу, з чим хочеш.
Але ти пропустиш мої перші...
Удачі! Я в тебе вірю!
Поводься професійно. Охоронці – ще ті пліткарі.
Так, сеньйор.
Пришлю вам папери пізніше.
Добре, колего.
А я принесу вам ті папери, про які ми говорили.
І ще особові справи. Справи – це важливо.
Ану стоп.
Сумний, чуттєвий хлопець, який ладен з дахів горлати про своє кохання –
мій батько?
Оцей зухвалий самозакоханий мільйонер?
Сонечко. Уже мільярдер.
- Вибач, застаріла інформація. - Не страшно.
Востаннє я його бачила в заздалегідь записаному відео,
яке він надіслав на мій iPad на випускний у бізнес-школі.
Той iPad тоді ще навіть не вийшов.
І на відео тебе вітав популярний тоді співак Pitbull. «Dale».
А знаєш, давай краще про «Лас-Колінас».
Принести попити?
- «Санпеллеґріно» був би... - Я в Г’юґо питала.
- Води, будь ласка. - Добре.
І мені.
Тільки газовану.
І з лаймом. Чи з лимоном.
На твій вибір.
Думаєш, вона почула?
Чи піти їй сказати?
Правильно.
На чому я зупинився?
О, так.
Я збирався провести свої перші збори.
І хоч Даян була відома своїми класичними драматичними вступами,
після того, як Чед поїхав у мандрівку, щоб знайти себе,
Даян була трохи не у формі.
Усім доброго ранку.
Тепер ранкові збори проводитиме Максімо.
Бо одного дня він замінить дона Пабло,
який мене покине.
Здогадайтеся чому. Бо так роблять люди.
Вони тебе покидають.
Починай, поки не стало гірше.
Що ж. Дякую, Даян.
Кілька оголошень
перед тим, як почнемо втілювати найсміливіші мрії наших гостей.
Окрім годування чайок,
бо від цього чайки стають дуже агресивні.
Учора вони ледь не схопили дитину, яка тримала в руках чурос.
Ми вже втратили стільки чурос.
І, Бето, поповни запаси напоїв до свята п'ятого травня.
Для американських туристів це найголовніше свято.
Стільки пива.
І, Гекторе.
Відчисть до блиску всю зону біля басейну.
Це все.
Питання є?
Жодних?
Питань ні в кого нема?
Лупе, не помітив вас.
Де Мемо?
Я й не помітив відсутності Мемо.
От що значить довжезний 31-денний місяць.
Геть про нього забув.
Збори завершено.
Максімо.
Ти чудово впорався.
Завжди приємно спостерігати за успіхами друга.
Ого. Дякую, Гекторе. Я намагався...
Ти сказав усе відчистити до блиску,
але треба, щоб ти мене прикрив.
У мене дуже-дуже-дуже важлива зустріч.
Що ще за зустріч?
О, ти хочеш подробиць.
Що ж, скажу так: якщо я не прийду,
то стану «Гектором-недодонором органів».
Ти донор органів?
Як хоробро!
Хай ярлики будуть для інших, проте дякую за розуміння.
І, Максімо, якщо я не переживу операцію, розкажи світові мою історію.
Максімо, мій найліпший друже.
А бар може поповнити хтось інший?
У тебе теж зустріч?
- Ні, я просто не хочу. Не виспався. - Добре.
Тоді я сам поповню. А ти йди відпочивай.
Дякую, Максі.
Ти найкращий у світі друг-начальник.
Максімо, бачу, твої колеги не натішаться, що працюють на тебе.
Дякую.
Це не комплімент.
Розумію, встановлювати межі важко, але на твоїй посаді
не варто дуже зближатися з працівниками.
Дон Пабло, дякую за пораду,
та не бійтеся: коли треба, я можу бути жорсткий.
І не дозволю працівникам собою маніпулювати.
Максімо! Максімо Ґальярдо.
Можна ми візьмемо завтра вихідний?
У Мехіко виступатиме «Culture Club», і ми хочемо піти.
Це для роботи.
Так.
Авжеж.
Ідіть.
Та коли «Culture Club» приїде з масштабнішим концертом,
і думати забудьте!
Бачите? Жорсткий.
- Як ти, Мемо? - Англійською, будь ласка.
Як ти, Мемо?
А ти непогано тут облаштувався.
Пробив у стіні вікно?
Це обманка.
Щоб створити ілюзію світла.
А на зборах Лупе про мене питала?
Ні.
Можливо.
Я більше не можу тобі брехати. Так.
Що ж робити?
Я ще не вирішив, як просити руки.
Усі мої ідеї або дурні, або дуже прості чи дуже складні.
До речі, нікому не потрібен костюм панди в натуральну величину?
А може, ти все ускладнюєш?
Можна ж попросити класичним способом у «Вікні в море».
У місці з мальовничим краєвидом,
яке вважається в «Лас-Колінасі» найромантичнішим?
І чому я сам до такого не додумався?
Але є одне «але»: там неможливо лишитися вдвох.
Неможливо тільки якщо не дружиш із заступником керівника.
Серйозно? Ти зробиш це заради мене?
Сьогодні на заході сонця.
Тільки голову панди не бери. Вона моторошна.
Міс Девіс.
Вибачте, що турбую під час масажу в чотири руки,
але до вас несподіваний гість, який хоче з вами зустрітися.
Чед?
На жаль, ні.
Містер Вера.
Ви не містер Вера.
Я старший брат містера Вера – містер Вера.
Можна просто Алехандро.
Радий нарешті познайомитися, Даян.
Не знала, що в Рікардо є брат.
Зазвичай Рікардо купує чергову блискучу іграшку,
а коли вони ламаються, я їх лагоджу.
Натякаєте, що ця «іграшка» поламана?
Не знаю.
Я нею ще не грався.
Якби ви чи ваш брат попередили про свій приїзд,
ми влаштували б особливий прийом.
Наприклад, я була б одягнена.
О, ні. Я це й хотів побачити.
Готель у звичайний робочий день.
Відтепер я відповідаю за нові інвестиції нашої компанії.
І, як ваш новий співвласник, я б хотів прикласти до вашого бізнесу руку.
Звісно, якщо мої руки не будуть зайві.
А, ви про масаж у чотири руки.
Дотепно.
А знаєте що?
Я залюбки влаштую вам сьогодні екскурсію по нашому розкішному курорту.
Чудово.
Тільки одягнуся.
Аякже.
Ми почали підготовку
до казкового вечора Мемо й Лорени.
А знаєш,
по-моєму, Паломина алергія – від мене.
А це наш новий заступник керівника Максімо
за власною ініціативою прикрашає наше знамените «Вікно в море».
Максімо? Хлопець з севіче?
Брат про тебе розповідав.
Радий знайомству. Не знав, що в сеньйора Вера є брат.
Ти вже четвертий, від кого я це чую.
- Мене це починає ображати. - Пробачте. Мені так соромно.
Не переймайся. Та якщо хочеш загладити вину,
принеси мені легендарний в Акапулько севіче.
Ви про севіче.
- Я все зрозуміла. - Так.
А влаштуймо тут на заході сонця дегустацію.
Що скажеш?
Гість отримує те, що хоче.
Класичний дон Пабло.
Поквапся.
Прошу сюди.
Іноді тут можна побачити нашого знаменитого дельфіна Пола.
Сьогодні мав бути важливий для мого друга вечір...
- Пол! - ...а в мене прямий наказ
нового співвласника готелю.
Що я мав робити?
Не лишалося нічого, як підвести заради бізнесу близького друга.
От тепер я тебе впізнаю.
Ти зайшла в непідходящий момент.
А до цього я був такий герой.
Це правда, Г’юґо?
Як подивитися.
Принаймні ти й мені принесла води. Отже, надія ще є.
Продовжуй розповідь.
Цікаво, що було далі.
Добре.
Ну от, тепер я соромлюся.
На чому я зупинився?
Отже...
Мама повернулася додому,
думаючи, що день буде сповнений хатніх справ.
А для мами це був би чудовий день.
Що ти робиш?
Перу.
Без образ, кохана, та, по-моєму, це очевидно.
Ти ж утомилася бути ходячою пральнею.
І я подумав: лиши Естебану.
Але діти люблять, коли я перу по-своєму.
Речі Максімо не можна перекрохмалювати, бо в нього чутлива шия.
Інакше в нього з'являється висип на...
Цю не перекрохмалив.
М'якенька.
Немов лосьйон у вигляді футболки.
Але запах. Добитися правильного запаху не так просто...
О, яка свіжість.
Пахне надією.
Я приготував тобі обід. Тортіту будеш?
Ага.
І смачно ж.
Обійми з Хулією в той день
дуже нагадували те, як мама їла Естебанову тортіту.
Хоч як сильно хотілося ними насолодитися, але я не міг.
Вибач, просто...
Ніяк не викину з голови, що я підводжу Мемо.
Він так хотів освідчитись у «Вікні в море».
Коханий, Мемо – твій найліпший друг. Він зрозуміє.
Ну все, тепер я не можу зосередитися.
Чайки цього тижня такі голосні.
Може, ми перестанемо? Прошу тебе.
Було прикольно від усіх ховатись,
але я більше не хочу тримати це в таємниці.
Ми ж немов сексі-шпигуни.
«Сексі-шпигуни» біля смітника не голубляться.
Невже ти не хочеш, щоб усі дізналися про наші почуття?
Про твої почуття до мене.
Авжеж, хочу.
Просто...
Складається враження, ніби я зустрічаюся лише з начальниками.
То я для тебе начальник?
Я серйозно.
Після стосунків з Чедом
я боюся, що всі вважатимуть мене пристосованкою.
А в мене ж є власні мрії.
Я не готова знов зіткнутися з осудом колег.
Ось що я пропоную для кращої утилізації сміття.
На цьому я завершую презентацію біля смітників.
Вражаюче портфоліо.
Уранці надішлю факсом інструкції.
Дивно, що ви обговорюєте тут робочі справи.
Ми з Мемо тут цілувалися, поки не оголосили про стосунки.
Розумію, ти тепер мій начальник,
а я знов звичайний працівник басейну.
І гребу чайові лопатою. Але є в тобі таке,
через що я не можу сприймати тебе серйозно.
Думаю, це твоє обличчя.
Я просто попросив пересунути шезлонг.
А я чую лише білий шум.
Мемо, маєш хвилинку?
Маю. Авжеж, маю.
Хай так. Тут таке діло.
Пам'ятаєш, я сказав, що міг би...
Ти що, плачеш?
Вибач. Просто я такий щасливий.
Я подзвонив бабусі сказати, де проситиму руки,
а вона так зраділа, що віддала мені свою обручку.
Вона значно красивіша за ту, що я купив.
Ця не змінює колір під настрій.
Ого. Твоя бабуся така щедра.
Так.
Вона сказала, що мої сьогоднішні заручини так її тішать,
що вона проживе ще п'ять років.
Ух ти. Невже? Неймовірно.
З другого боку, з таким онуком, як ти,
вона, певно, вже прожила повноцінне життя.
Не скажи. У неї було важке життя.
І оце вона вперше за багато років усміхнулася.
А що ти хотів мені сказати?
Готуйся пити сьогодні шампанське,
бо я організую пляшку хорошого ігристого.
- Ура! - Ура!
Постійний розвиток – ключовий для престижу курортів.
Щоб конкурувати з Канкуном, треба молодшати. Бути привабливішим.
Ви описуєте бізнес-план чи ваш підхід до побачень?
Міс Девіс, думаю, ми з вами поладнаємо.
Повірте, містер Вера,
вам нічого турбуватися. «Лас-Колінас» – втілення сучасності.
Ясно.
МОРОЗИВО
А як ви поясните присутність тут
Джонні Ескупса?
Джонні Скупс – наша фірмова фішка.
Деякі гості спеціально приїжджають скуштувати його класичне морозиво.
Та що ви кажете?
М’ятне з шоколадною стружкою.
М’ятне зі стружкою?
- Зараз зроблю. - Дякую.
Даян, пора оновити курорт.
- І ви це знаєте. - Джонні Ескупс.
- Ні! - О ні!
Містер Вера. Вибачте, що турбую,
та, здається, я придумав, як зробити дегустацію севіче
ще геніальнішою.
Замість влаштувати її у «Вікні в море»,
влаштуймо її прямо біля моря.
Я забронюю красиве місце на пляжі.
Там буде більше місця і...
Він посипає морозиво стружкою. Це буде цілу вічність.
Що? Так.
Авжеж.
Якщо думаєш, що там буде краще. я тобі довіряю.
- Справді? Чудово. - Ага.
- Добре. - Ви будете здивовані.
А знаєш,
якщо дегустація буде прямо на пляжі, запросімо гостей.
Двадцять. Ні, тридцять.
І замість одного виду севіче,
хай буде декілька видів з різних регіонів.
З усіх куточків міста.
Цікаво буде, скажи?
Дуже цікаво.
Усе під контролем?
Ще і як. Аж на два великі пальці. Жаль, нема третього.
Я витратив цілий день,
але переніс дегустацію на пляж, удовольнивши всі вимоги містера Вера.
А тимчасом Мемо намагався відтягти освідчення Лорені до заходу сонця.
Але була одна складність: Лорена дуже швидко ходила.
Так добре, що ти захотів прогулятися опівдні.
Скажи? Так чудово.
Помилуймося цими прекрасними рослинами.
Гуляймо трохи повільніше.
Вибач. Я в школі займалася швидкісною ходьбою.
І це правда. Швидкісна ходьба тут дуже популярна.
Мексика здобула десять золотих медалей.
А знаєш,
твоя правда. Гуляймо повільніше. Куди нам спішити?
Тітка Лупе дозволила нам зустрічатися,
і це можливість узнати одне одного ще ближче.
Подумай, скільки всього буде вперше.
Наша перша прогулянка на заході сонця, наша перша подорож.
Перший концерт, де я заблукаю в натовпі,
а ти з боєм до мене прорвешся і врятуєш.
Таке нафантазував, але суть ти зрозумів.
Ти ба.
Тут так красиво.
Згоден.
І я згодна.
Станьте туди. Треба піймати світло.
Тьотю Лупе? Що ви робите?
Лупе, я сьогодні не проситиму її руки.
Ти мав покликати мене заміж?
Секундочку, кохана.
Послухайте.
Для мене ваша небога – найважливіше у світі.
Але ще рано одружуватися.
Потрібен час, щоб краще одне одного узнати
і зустрічатися без тиску.
Що, здрейфив?
Ні! У мене навіть бабусина обручка є.
О ні!
Лупе...
Я хочу прожити з вами все життя.
Як з тьотею.
Але Лорена не заслуговує поспіху.
Це нечесно.
І коли я нарешті попрошу її руки,
то тільки так, щоб вона побачила, як добре я її знаю.
Це було найдивніше освідчення
за всю історію «Вікна в море».
Добре.
Можете не спішити. А обручку я візьму як заставу.
І до мене дійшло:
мені теж не слід квапити Хулію.
Я очам не вірив.
Дегустація севіче, а може, і вся моя кар’єра були знищені.
Я повинен був щось зробити. І я побіг.
Побіг шукати дона Пабло.
Він мав рацію: я не вмів встановлювати межі.
І зіпсував дегустацію для самого співвласника готелю.
ДЕГУСТАЦІЯ СЕВІЧЕ ВІД АЛЕХАНДРО ВЕРА
Максімо.
Брат правду про тебе казав.
Ти чудово впорався.
Усе продумав.
Хіба?
Аякже.
Я вражений, Максімо.
Стережіться, дон Пабло. Колись він займе ваше місце.
Такий наш план, сеньйор Вера.
Не знаю, з чого почати.
Як? Коли? Чому?
Коли ти переніс дегустацію на пляж,
ти забув своє ж застереження про чайок.
Тому про всяк випадок я організував дегустацію тут,
поки гості не почали збиратися на пляжі.
А чому ви зразу мені не сказали?
Бо іноді невдача – найкращий учитель.
Максімо, вирішуй: або ти дружиш з працівниками,
або робиш усе, що треба,
щоб готель процвітав.
Це був твій перший промах.
Надіюся, до третього не дійде.
Тоді я зрозумів, як важко буває
звикнути до нової ролі.
Даян опинилася перед схожим викликом,
тільки з новим до нестями вродливим співвласником.
Ви мали рацію.
Треба закрити рундук з морозивом.
Нам потрібні нові орендарі бутиків.
Радий, що порозумілися.
Тільки не обманюйтесь, містер Вера.
Я боротимуся за серце й душу свого готелю.
Ледь не забула: привітайтеся з вашим офіціантом.
Ой, боже.
Подбай про нього, Джонні.
Ой, боже.
Я збирався винести сміття, бо так буде правильно,
але чомусь мені дико соромно.
- Я щось зробив не так? - Ні, коханий.
Ти ідеальний чоловік.
Отож-бо й воно.
Я можу бути набагато гіршим чоловіком.
Ану принеси пива!
І щоб холодне було!
Ні, не можу. Прости.
А принести тобі пива?
Ні, Естебане, я не хочу, щоб ти мінявся.
Але ти стільки всього робиш, що мені роботи вже не лишається.
А хіба це не добре?
Я ж хочу дбати про сім'ю і всім допомагати.
Знаю, це абсурдно, та я почуваюся непотрібною.
Навіть у хатніх справах.
Ти що робиш?
Смічу. Це треба негайно прибрати.
І не лишай це Естебану!
От дурненький.
Аби ти була щаслива.
І знала, що ще хочеш від життя.
А я поможу: буду менше помагати.
Якщо чесно, прибирання мене заспокоює.
Упс! Що ж я накоїла?
Розсипала борошно.
Ось тобі снігопад!
Я нічого не бачу! Стривай.
І коли вже в них закінчиться медовий місяць?
Іноді, навіть якщо це неприємно,
доводиться погоджуватися на роль, яку тебе просять зіграти.
Хуліє, я обдумав твою пропозицію
про скриньку для ключів для гостей, які виїжджають пізно вночі,
і вона здалася мені інноваційною.
Випробуємо її в ділі.
Дуже добре, сеньйор Ґальярдо.
Якщо це важливо для тебе, то важливо і для мене.
Тебе варто чекати. Хуліє, не будемо спішити всім розказувати.
Того року я навчився ставити роботу на перше місце.
Добре це було чи погано.
І всі взаємини, які я з таким трудом збудував, почали назавжди змінюватися.
Максімо!
Усе, усе, досить. Перестаньте.
Кілька оголошень.
На щастя, чайки полетіли в Канкун.
І я уріжу зарплатню Гектору й Бето,
бо Хіменин кузен бачив їх на фіналі гри в хай-алай.
Хуліє, Алехандро Вера з колегами сьогодні вже їдуть.
Простеж, щоб їх гідно провели.
Не забувайте, ми тут...
Хуліє? Хочеш зробити оголошення?
Хочу.
Ми з Максімо зустрічаємося.
Ми разом уже певний час, і...
Мені байдуже, що ви всі про це думаєте.
Я так і знав, так і знав! Я виграв!
МАКСІМО Й ХУЛІЯ – 100 000$
Женіть бабки!
Не могли почекати ще один день?
Я за вас неймовірно щасливий,
а був би ще щасливіший, якби ви оголосили в той вівторок.
Гекторе, розіб'єш сотку?
Для вас розіб'ю що завгодно.
А тоді твій зухвалий самозакоханий татусь-мільярдер
ладен був аж з дахів горлати про своє кохання.
Ну все. Щось я тут у тебе розговорився.
Паломо, я радий, що приїхав до тебе.
Але ми вже підемо.
Вибач, якщо засиділися.
А знаєш, я...
саме збиралася обідати.
Запрошуєш мене залишитися?
Я запрошувала двоюрідного брата.
Але оскільки він приїхав з тобою, ти теж лишайся.
Добре.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова