Я да видим на кого му стиска да изяде очите.
Кажи, Густаво, с какво точно се занимаваш?
Късно е да се правиш на строг баща, вече сме женени.
Просто разговаряме.
Нищо, скъпа, откога чакам момента.
- Художник съм. - Онази картина е негова.
Той ли я е рисувал?
Реших, че е цапаница на някое внуче, за което също не знам.
- Освен това съм общественик. - Изкарват ли се добри пари?
За двайсет кинта ще изям очите.
Явно те интересуват само парите.
За нас е важно удовлетворението.
Странно, когато купих къщата, в която живеете,
платих с пари, а не с чувства.
- Нека не се караме. - Виж какво…
Не знам какво ти е казала Палома, но не съм такъв човек.
Поне първоначално не бях такъв.
И какво стана после?
- Сам влезе в капана. - Щом питаш,
ще ти разкажа как тръгнах по пътя, който ме докара дотук.
Докато свиквах с поста си на заместник-управител,
Хулия подготвяше новия си бутик.
Вече не беше на рецепцията.
Всеки ден те виждам без униформа, но с рокля на работа…
- Красива си. - Благодаря.
Макар че снощи изобщо не спах.
Шевната ми машина се развали и за роклята отиде час отгоре.
Това много ли е или малко?
Най-вероятно е много.
Защо не използваш шевната машина на майка ми у нас?
Благодаря, но не искам да преча.
- А и не знам дали майка ти ме харесва. - Как не!
- Явно ме мрази. - Не, просто още не те познава добре.
Все отказваш да ни придружиш на църква.
- Не съм набожна като нея. - Засенчва дори Исус. Прощавай, Исусе.
Но тя ще се радва да си с нас. Може дори да се посближите.
Кой знае? Както и да е, ще отида.
- Благодаря. Ти си душичка. - Без прегръдки!
Извинявай, но Чад още не знае за нас.
- Не знам как ще реагира. - Да, прав си, той е непредвидим.
Хулия, Максимо!
Абсолютно непредвидим.
Прилича на скандинавски Исус. Пак прощавай, Исусе.
Чад, "хермиго"!
Хулия, ела и ти.
Знайте, че знам.
Чух го от планините в Перу.
И от майка ми.
- Мисълта ми е, че благославям съюза ви. - Благодаря.
- Много просветлено от твоя страна, Чад. - Още не съм свършил.
Докато пътешествах, се научих да се радвам на чуждото щастие.
И искрено ви желая живот, изпълнен с удовлетворение, любов
и сладки дечица, които да ми викат чичо Чад.
Успокоих се, че Чад прие връзката ни така радушно.
Вече можех да се заема с обичайната си работа.
Хора, запълнени сме на 100% този уикенд.
Да се раздадем на 110% за гостите си!
Съберете сили, не искам да се пестите!
Сега съобщенията. Хулия отваря бутика си
и Лорена е повишена от пералнята на рецепцията.
Благодаря ви за тази възможност.
Отговорих професионално.
Кажи, като ти писне да се хилиш така.
Г-це Дейвис, и вие имате важна новина.
Да.
Дръжте се да не паднете,
защото моят помагач, дясната ми ръка - синът ми Чад - се върна.
Попътувал е, позабавлявал се е, но най-сетне всичко ще си е както преди.
Здравейте. Само да кажа, че не пътувах за забавление.
Получих духовно просветление и идеята е да не е както преди.
Намасте.
Добре, сега ще чуете гениална нова идея за басейна.
И така, с огромно вълнение ви представяме чисто новия ни…
Едно, две, три!
- Детски клуб. - Детски клуб!
Какво?
Специално място, където малчуганите да се забавляват.
Ако видите гости с деца, насочете ги към нас.
Нали репетирахме? Първо ръцете, после думите.
Така и направих.
А сега следва…
Простете за прекъсването. Максимо, ела веднага.
Разбира се. Само един въпрос.
- Защо не бях поканен на сватбата? - Какво?
Заради танците ли? Не държа да съм център на внимание.
Това явно не ти дава мира.
Как може единствената ми дъщеря да не ме покани
на най-важния ден в живота си?
Той беше, когато успях да осигуря
чиста вода на един милион семейства в Мексико.
Какво?
Ако още се сърдиш, че се разделихме с майка ти…
- Не е затова. - А защо тогава?
Не те поканих на сватбата, защото…
Пропусна толкова вечери,
рождени дни и дори онлайн разговори заради бизнеса ти,
че не исках пак да се разочаровам.
Нищо не разбрах, но явно си се издънил.
Знам, че те разочаровах, Палома.
Затова и разказвам за миналото си.
Не е оправдание. Искам да разберете как се промених.
Всичко започна, когато дон Пабло ме повика спешно.
Опитах се да се справя професионално.
Откога чакам да вървим по коридора и да говорим за важни дела!
- Не съм по приказките. - Прощавайте, въодушевен съм.
Най-сетне ме посвещавате в тайните.
И ще видя какво толкова криете. Или кого! Да не е Лайънъл Ричи?
Не се радвай прекалено, Максимо.
Сега ще проличи какво си научил.
Съжалявам, сеньора. Ние ще се заемем.
Защо плаче, какво е станало?
Този да не е…
Починал е, а хотелът е пълен със семейства.
Трябва да изнесем тялото незабелязано.
Ние ли? Това не е ли работа на парамедиците?
Максимо, ние продаваме мечти.
Не е добре гостите да виждат линейки, полицейски коли и чували за трупове.
Напълно сигурно ли е, че е умрял?
Да, мъртъв е. За пръв път виждам умрял човек на живо.
След като вече се увери, че е мъртъв, бързо да го изнесем.
Няма как с асансьора за гостите.
Трябва да отидем до сервизния и после да излезем през служебния вход.
- Там ще ни чакат. - Но как да стане, без никой да забележи?
- И ти ли си мислиш същото? - Да, Лупе пее страхотно.
Количката, да!
Аз щях да изнасям гост, чийто живот бе свършил,
а Мемо и Хектор - да забавляват гости, чийто живот тепърва започваше.
Всичко съм измислил. Ако децата са две, ще играем на ашици.
С четири деца ще строим пясъчни замъци.
А ако имаме късмета да са шест, ще играем на народна топка.
Ще трябват още топки.
Топката ми! Откъде взе тази ножица? И не тичай с нея!
Ще се справиш.
- Къде отиваш? - Що за въпрос?
Планът беше ти да поемеш децата, докато аз ошушквам родителите.
Но децата са много, нужен си ми.
Нужен съм и на семейство Джонсън.
Сеньор Франк, време е за лудуване!
Не ти е притрябвал, ще се справиш.
Мемо Рейес може всичко.
Ти си силен. И авторитетен.
А също и…
Децата ги няма.
Няма ги!
Деца, къде сте?
Естебан вършеше всичко вкъщи
и майка ми се чудеше с какво да си запълва времето.
За жалост, все не откриваше своето призвание.
- Здравей. - Хулия, какво правиш тук?
Максимо не ти ли се обади?
Прощавай, доня Нора, но може ли да ползвам шевната ти машина?
- Моята се развали. - Разбира се, иска ли питане!
- Заповядай. - Не искам да ти преча, докато рисуваш…
Плашило на клада?
Изобщо не ми пречиш.
- Даже бих ти помогнала. Може ли? - Да.
А това е Девата от Гваделупа.
Сега разбрах.
- Но защо гори? - Не гори.
Излъчва святост.
Това е ореол.
Добре се е получило.
Много кърпи днес. Праните тежат.
За пръв път ми е. А на вас?
И друг път се е случвало.
Помниш ли каубойската сватба? Два трупа.
Кой ви помогна? Не, по-добре да не знам.
СЕРВИЗЕН АСАНСЬОР
- Да не се е развалил? - Странно.
Ще чакаме да го оправят ли?
Ама разбира се, ще висим до виеща аларма с труп.
Няма как да го свалим. Какво ще правим?
Единственият вариант е…
асансьорът за гостите.
Асансьорът за гостите.
Доня Нора, колко бързо се шие така!
- Бива си те. - Благодаря, миличка.
Като овдовях, се препитавах с шев и бродерия.
Но най-много работа ми отваряше Максимо.
Толкова беше несръчен, че все кърпех дупки.
И досега си е такъв.
Онзи ден се спъна в панталона си, докато…
купувахме панталон.
Радвам се, че пазарува с теб.
Максимо има ужасен вкус.
Но не и за жени.
Готова съм.
Бързо ще свършим с това темпо.
Как е?
Попроменила си я.
Дано ти харесва. Може би не беше обърнала внимание,
но докато шиех, забелязах, че се получава…
малко пошло.
Едва ли искаш клиентките ти да изглеждат като вавилонски блудници.
- Като какви? - Откровение, глава 17, стих пет.
Както и да е, малко промених модела.
По-добре стана, нали?
- Не е зле. Да подхвана ли другата? - Не!
Почини си, доня Нора.
Толкова се труди. Благодаря.
Не съм уморена.
Даян се вслуша в желанието на Чад нищо да не е както преди.
- Затова го изненада с… - Повишение!
Имаш си кабинет, пише името ти на стъклото.
"Управляващ мениджър". Какво значи това?
- Старата ми работа с ново име? - Не, разбира се.
Главният управител главно управляваше,
а сега ще работиш на много по-високо управленско ниво.
И за да го отпразнуваме, ще отидем на маска в петък.
Не, не мога.
- Спокойно, брадата няма да пречи на Таня. - Много ясно, професионалист е.
Имам предвид работата. Храм не се строи от горе надолу.
Започва се от основата. Това научих в Мачо Пончо.
Казва се Мачу… Продължи си мисълта.
Искам да си заслужа поста.
Да започна от дъното и да науча всичко за "Лас Колинас".
- А не да получавам всичко наготово. - Ясно.
Идеята ти е страхотна. Ще те подкрепям, докато ти писне.
Благодаря.
И още нещо - искам от сега нататък да те наричам Даян в хотела.
Само през трупа ми.
С дон Пабло изчакахме да няма гости в асансьора.
Но изминахме само един етаж.
- Привет! - Семейство Къркман.
- Добър ден. - Здравейте.
Все едно хотелът е залят от лава. Пуснете ли въжето, умирате.
Бързо в клуба!
Прани кърпи. Последния път нямаше при басейна.
Джейсън, Селест, Хейли, вземете си.
Още една. Роб, скъпи, за теб три. Казвам ви, няма сушене тоя човек.
Кърпите намаляваха застрашително, трябваше да направя нещо.
Не!
Извинете, но кърпите при басейна са с шест сантиметра по-дълги.
От голямо значение е, ако ще лежите на тях.
На косъм! Какво напрежение само. Разтуптя ми се сърцето.
- Ама така си е! За малко да видят крака. - Да.
Дори съпругът ми е запленен от очарователните му историйки.
Значи ги намираш за очарователни?
Ако не друго, поне не се жалваш за сватбата.
- Продължавай, старче. - Добре. И значи…
Вземат го след три минути.
Дон Пабло, Максимо, може ли един бърз въпрос?
- Простете, ако е глупав, първи ден ми е. - Разбира се, кажи, Лорена.
Има една гостенка, ето я там.
Цял ден е разпускала край басейна и е чела списания.
Най-обича хороскопите, зодия Козирог е.
Пишело, че я очакват много приключения.
Отбягва катериците.
Чичо й продава миниатюрни китари.
Алергия към фъстъци.
Крем карамел за всички!
И между другото си е изгубила ключа. Да й дам ли друг?
Значи въпросът ти е дали да й дадеш друг ключ?
Било спешно.
Да, дай й друг ключ.
Но първо я прати в бара да пийне нещо и да хапне пържола и омар безплатно.
Добре, благодаря.
Откога даваме пържола и омар при изгубени ключове?
Не се разсейвай, а бутай!
Хайде, дечица, да вървим в клуба!
Не, Натаниъл, недей да сядаш сега, моля те.
Да вървим. Всъщност… Няма проблем. Дръжте се здраво.
Хайде сега.
Благодаря.
Моля! Еликсирът на Хектор.
Благодаря, Хектор. Друго си е да отдъхваш, вместо да озаптяваш дете.
Изцяло съм на ваше разположение.
За питиета и други удоволствия.
Мемо, приятелю, здравей! Я виж ти.
- Явно ти се удава да работиш с деца. - Нима, Хектор?
Остави вишните!
Поеми ги за малко, за да намеря Стефани.
Няма да е лесно, тя им е тартор.
Де да можех! Нанси на шезлонг 43 привършва коктейла си.
- Иска и масаж на краката. - Хектор!
Мой партньор си, ако си забравил.
А и съм ти шеф, така че поеми веднага децата.
И ако не ти се нрави, духай супата!
Научих го от Стефани.
Добре де, не бъди такъв гадняр.
ТОВАРНА ПЛОЩАДКА
С дон Пабло напредвахме, но нещо не беше наред.
Линейката не е ли натам?
- Аз поемам нещата. - Не, ако обичате, кърпите са много ценни.
- Пусни. - Не.
Максимо! Дай му количката.
Аз ще върна сенатора във вилата му. Благодаря, дон Пабло.
- Значи е бил сенатор? - Да.
Как така ще го връща във вилата му? Нали го изнесохме от стаята?
Съпругата му плачеше в коридора.
Съпругата му похапва пържола и омар.
Измъкнали сме го, за да не се разчуе, че е изневерявал на жена си?
- Излъгали сте ме! - Нищо подобно.
- Казах ти само каквото бе нужно да знаеш. - Макар да е нередно?
- Що за безобразие! - Максимо!
Като управител често ще ти се налага да вземаш такива решения.
Ако напрежението не ти понася, казвай, докато е време.
Аз за пръв път надничах в дълбините на мрака,
а Хулия търсеше просветление.
Доня Нора, благодаря, че ми помагаш, но за роклите решавам аз.
Все пак са на Хулия Гонсалес, а не на Нора Рамос.
Сега очаквам да ме зачеркнете от живота си.
Защо пък и тя като Нора да не се опре на религията?
Макар да бе отгледана от агностици, гаджето й в прогимназията беше олтарник.
Доня Нора, странно, че спомена вавилонската блудница одеве.
Роклята беше вдъхновена от думите на моя любима светица,
която казва: "За да мога по-лесно да служа на Господа,
никакъв плат няма да пристяга ръцете и гърдите ми".
Колко мъдро. И коя е тази светица?
ТИНА
Света Тина.
Кристина.
Не е толкова известна, била е танцьорка.
Не бях чувала за светица, покровителка на танцьорките.
- Какви ли не покровители има! - Тя ми е най-любима от Библията.
Но в Библията няма светци.
Или се споменава за Кристина, но е канонизирана доста по-късно?
- Ще донеса Библията да ми покажеш. - Не! Не я носи.
Излъгах, доня Нора.
Не съм религиозна.
Истината е, че роклята не ми харесва.
- Защо не ми каза? - Толкова добре си прекарвахме.
А и много държа на Максимо
и искам двете с теб да се разбираме.
Но роклите значат много за мен.
Откакто се помня, мечтая да стана дизайнер
и да видя идеите си осъществени.
Леле.
- Разбирам те напълно. - Наистина ли?
Какъв заряд само, каква страст!
Възхищавам ти се.
- Наистина ли? - Да.
Работата е там, че вече имам повече свободно време
и все търся моето призвание.
Явно не е рисуването.
Доня Нора, сигурна съм, че ще го откриеш.
Радвам се, че дойде, Хулия.
Благодаря.
Но ако ще ходиш с Максимо, поне се опитай да прочетеш Библията.
Добре.
Не можех да приема случилото се този ден.
Ако посвещаването в тайните се изразяваше в това,
май не исках да ставам дон Максимо.
Какво си увесил нос? Постоянно се случват такива неща.
- Значи знаеш? - Много ясно, отдавна съм тук.
Всичко съм виждала.
Не мога да повярвам, че дон Пабло ме подлъга така.
Горката му жена ще остане в неведение.
По-добре ли щеше да й е, ако знаеше?
Аз колко неща бих предпочела да не знам!
Примерно, че майка ми бавно е тровела баща ми.
И как свършва "Блейд Рънър".
Разбирам, но съм ужасно ядосан.
Защо?
Понеже си направил нещо нередно или защото дон Пабло не ти е казал?
Достоен противник си, Стефани, но вложи енергията си в нещо хубаво.
Духай супата.
И когато най-сетне стигнал до замъка, на пътя на красивия и смел Хектор
се изправил един много, много зъл трол на име Мемо.
Я стига!
Ще правиш каквото ти кажа, понеже съм Мемо, главният трол.
Дай ми косата си, прекалено е хубава.
Няма да ми отнемеш прекрасните къдрици.
Ще се бия до смърт. Ангард!
Така ти се пада, чудовище!
Колко си силен, Хектор!
Да, аз съм много, много силен.
И после, след като спасил красивата кралица от розовия замък…
Хектор се смилил над Мемо.
Ставай, Мемо!
И го оставил да се върне под мърлявия и отвратителен мост,
откъдето бил изпълзял.
Хареса ли ти?
Носиш ни коктейли и забавляваш децата? Ето ти нещичко.
За мен е удоволствие. Те са малки ангелчета.
Какво правиш тук?
Харесва ли ти така?
Максимо, радвам се, че дойде.
- Знам, че си разстроен. - И още как!
Но честно казано, повече ме е яд, задето не ми казахте.
За да се обуча добре, трябва да знам всичко, което става тук.
Прав си. Сгреших, като не ти казах всичко.
Заслужаваш да знаеш.
Искам да споделя нещо с теб. Затвори вратата.
- За сенатора ли е? - За всичките ни високопоставени гости.
Години наред записвам в този тефтер лични сведения за тях.
- За да задоволяваме по-добре нуждите им. - Колко подробности!
Пълно е със знаменитости.
Хюи Луис какво?
- И "Нюз"? - Да.
Това си е новина!
В случай на нужда може да се използва като коз.
За изнудване ли?
Всичко, което е необходимо за благото на хотела.
Невероятно! Но и плашещо.
- Това си е Книгата на тайните! - Не, обикновен тефтер е.
Ето ти ключ за чекмеджето, където стои.
- Пази го добре. - Ключ за Книгата на тайните!
Максимо, не се отнасяй лекомислено.
Тези сведения трябва да си останат между нас.
Осъзнах, че истината може да е и опасна.
Понякога тя те вдъхновява да започнеш отначало.
Перфектно.
Ще ти смачкам фасона, белчо.
Да ти се връща.
Но истината води и до разбирателство.
- Така или още по-пошло? - Идеално разголена е.
Здравей, миличък.
Стигнах до Каин и Авел.
Същинска теленовела!
Упорито "старче" като мен трудно си признава.
Но в интерес на истината, много съжалявам, че си развалихме отношенията.
По дяволите! Вече съжалявам, че не го поканихме на сватбата.
Палома, знам, че не заслужавам,
но много бих искал да ме придружиш на панихидата на дон Пабло.
Да ти покажа откъде съм тръгнал.
Много мило, татко. Но не те ли мразят всички в "Лас Колинас"?
Затова искам да си с мен.
Какво ще кажеш?
Ще си помисля.
- Дали и Хулия ще е на службата? - Не знам, надявам се.
Не може ли Палома да звънне на майка си?
- На майка си? - Татко!
Да…
Май не споменах една дребна подробност.
- Хулия не е майка на Палома. - Какво?!
Превод на субтитрите Боряна Богданова