Så, hvem er sprø nok til å spise øynene?
Gustavo, hvordan er det du tjener til livets opphold?
Litt sent å spille rollen som machofar. Vi er gift alt.
Jeg bare konverserer.
Det går bra, skatt. Jeg ser frem til dette.
Jeg er kunstner.
Det er et av maleriene hans.
Lagde han det?
Jøss.
Jeg trodde det var et fingermaleri av et barnebarn du ikke fortalte meg om.
- Jeg er også grasrotorganisator. - Hvordan er lønnen?
For 20 dollar spiser jeg øynene.
For deg handler alt om klingende mynt. Noen ønsker en følelse av selvrealisering.
Rart, for da jeg kjøpte huset du bor i,
betalte jeg med kontanter, ikke følelser.
Ok, oppfør dere pent.
Hør her.
Jeg vet ikke hva Paloma har sagt, men det er ikke sånn jeg er.
Det var i hvert fall ikke sånn jeg begynte.
Ok. Så hva skjedde?
- Rett i fella. - Gustavo.
Jeg skal ta deg med tilbake til da jeg begynte på reisen som førte meg hit.
Mens jeg fant meg til rette i rollen som assisterende operativ leder,
hadde Julia begynt å jobbe med sin nye boutique.
Hun var ikke resepsjonist lenger.
Jeg vet jeg ofte ser deg i vanlige klær, men å se deg i dem her?
- Du ser flott ut. - Takk, skatt.
Bra jeg ser bra ut, for jeg var oppe hele natta.
Symaskinen døde, og jeg jobbet forgjeves med en silkekjole i en time.
Det var… veldig lang tid?
Kort tid?
Jeg går for "lang tid".
Hei! Du kan jo bruke mammas symaskin hos oss.
Takk, men jeg vil ikke være en byrde.
- Og jeg vet ikke om moren din liker meg. - Hun liker deg.
- Nå tror jeg hun hater meg. - Nei, mamma kjenner deg ikke så godt.
Hun vet bare at du takker nei til å bli med til kirken.
- Jeg er ikke like religiøs som henne. - Jesus er ikke like religiøs som henne.
Unnskyld, Jesus.
Men dette kan være bra. Hun blir glad for å ha deg der, og dere kan knytte bånd.
Hvem vet? Men ok, jeg kommer.
- Takk, skatt. Hvem er den søteste… - Ingen kosing!
Unnskyld. Chad har ikke sett oss sammen.
- Jeg vet ikke hvordan han vil reagere. - Du har rett. Chad kan være uforutsigbar.
Julia! Máximo!
Dette er uforutsigbart.
Han ser ut som en skandinavisk Jesus. Unnskyld igjen, Jesus.
Chad, min "hermigo"!
- Julia, du også. - Ok.
Dere skal vite at jeg vet det. Fjellene i Peru fortalte meg det.
Og mamma.
Men poenget mitt er at jeg velsigner dette forholdet.
Jøss. Takk.
Ja, det var veldig opplyst av deg, Chad.
Ikke ferdig ennå.
På reisene mine lærte jeg å finne glede i andres lykke.
Og jeg ønsker dere begge et helt liv med selvrealisering, kjærlighet og,
hvis dere ønsker det, søte, vakre barn som kan kalle meg tío Chad.
Jeg var lettet over at Chad var nærmest ukomfortabelt ok med at vi datet,
men nå kunne jeg endelig fortsette som før.
Ok, folkens. Hotellet er 100 % booket denne helgen.
Så la oss gi 110 % til gjestene våre!
God idé! Spar prosentene til gjestene!
Over til kunngjøringene. Siden Julia skal åpne sin boutique,
har Lorena blitt forfremmet fra vaskerommet til resepsjonen.
Tusen takk for denne muligheten.
Det var resepsjonist-stemmen min.
Si ifra når du blir lei av å smile som en idiot der oppe.
Miss Davies, du har vel også en viktig kunngjøring?
Det har jeg.
Alle sammen, hold på hatten,
for min medsammensvorne, min høyre hånd og sønn, Chad, er tilbake!
Han har hatt sin morsomme, lille tur, men nå er ting endelig som før igjen.
Hallo, alle sammen. Det var ikke bare en morsom, liten tur.
Jeg hadde en åndelig oppvåkning,
og hele poenget er at ting ikke skal bli som før.
Namaste.
Ok, nå skal vi få høre om en genial ny oppfinnelse ved bassenget.
Alle sammen, vi gleder oss veldig til å presentere den splitter nye…
Én, to, tre!
- Barneklubben. - Barneklubben!
Hva?
"Kids Klub" er stavet med to K-er, for da vet man at vi skal ha det gøy.
Hvis dere ser gjester med barn, så be dem om å ta dem med ned.
Vi øvde mange ganger. Hendene, så ordene.
Jeg gjorde det.
Greit, neste punkt på agendaen…
Beklager at jeg avbryter. Máximo, du må bli med meg nå.
Absolutt! Bare ett spørsmål. Hvorfor ble jeg ikke invitert til bryllupet?
Hva?
Er det hvordan jeg danser? Jeg trenger ikke alltid å være først i "slangedansen".
Dette plager deg veldig.
Hvordan kunne min eneste datter ikke inkludere meg
på den viktigste dagen i livet hennes?
Den viktigste dagen var da jeg sikret rent vann til en million hjem i Chiapas.
Vent.
Hvis du er sint fordi ting skar seg mellom mamma og meg…
- Nei. - …så unnskyld. Så hva er det?
Jeg inviterte deg ikke til bryllupet fordi…
Etter flere år hvor du gikk glipp av middager,
bursdagsselskap og FaceTime-avtaler på grunn av forretninger,
ville jeg ikke bli skuffet igjen.
Jeg skjønte ingenting, men det var likevel tøft å høre.
Hør her. Jeg vet at jeg sviktet deg, Paloma.
Det er derfor jeg forteller historien.
Ikke som en unnskyldning, men så du skjønner hvordan jeg endret meg.
Det hele begynte den dagen Don Pablo tok meg til side for en viktig sak.
Jeg prøvde å håndtere det så profesjonelt som mulig.
Ja! Jeg har ventet på dette.
Å snakke om viktige hotellsaker mens vi går ned en korridor.
- Gjerne mindre snakking. - Unnskyld, jeg er så ivrig.
Jeg får endelig se hva som er bak teppet. Eller hvem.
Ja eller nei: Er det Lionel Richie?
Du burde ikke glede deg for mye, Máximo. Opplæringen din blir snart satt på prøve.
Jeg er lei for det, señora. Vi skal ta oss av dette.
Går det bra med henne?
Hva skjedde?
Ayayay.
Herregud, er den personen…
Død. Ja. Og med alle familiene her, må vi ta ut liket så diskré som mulig.
Vi? Er ikke dette en jobb for ambulansepersonell?
Máximo. Vi selger en fantasi.
Det siste gjestene ønsker å se, er ambulanser, politibiler og likposer.
Og vi er helt sikre på at han er død?
Ja, det er en død person.
Den første jeg har sett i levende live. Jeg mener, død.
Nå som du har erklært ham død, må vi flytte ham. Fort.
Vi kan ikke ta gjestenes heis, så vi må ta denne korridoren til personalheisen
og gå ut gjennom personalinngangen. De venter på oss der.
Hvordan skal vi frakte liket dit uten at noen merker noe?
- Tenker du det samme som meg? - Ja. Lupe har litt av en sangstemme.
Du mener vognen! Akkurat!
Mens jeg skulle flytte en gjest hvis liv hadde tatt slutt,
skulle Memo og Héctor underholde noen gjester hvis liv akkurat hadde begynt.
Jeg har planlagt alt.
Hvis det er to barn, leker vi matatena. Hvis det er fire, lager vi sandslott.
Er vi så heldige at det er seks barn, kan vi spille kanonball.
Vi trenger flere baller.
Ballen min! Hvor fikk du tak i saksen? Og slutt å løpe med den!
Du har visst alt under kontroll.
- Hvor skal du hen? - Hva mener du?
Du skulle passe på barna mens jeg tar meg av foreldrene,
som har mye fritid og disponibel inntekt.
Men det er så mange barn. Jeg trenger deg.
Det samme gjør ekteparet Johnson.
Señor Frank, kattene er borte, ja!
Du trenger ikke ham. Du greier dette.
Du er Memo Reyes. Du greier alt.
Du har styrke.
Du har autoritet.
Du har…
…ingen barn.
Du har ingen barn.
Barn, hvor ble dere av?
Siden Esteban hadde hjulpet til så mye hjemme,
prøvde mamma å finne en ny lidenskap til å fylle fritiden.
Uheldigvis manglet hun fortsatt lidenskap-delen.
- Hei. - Julia! Hvorfor er du her?
Har ikke Máximo ringt deg?
Beklager at jeg forstyrrer, Doña Nora, men kan jeg bruke symaskinen din?
- Min ble ødelagt, og… - Selvfølgelig! Du kan bruke den.
- Sikker? - Selvfølgelig!
Jeg vil ikke forstyrre deg mens du maler…
- …et brennende fugleskremsel? - Nei da, bare forstyrr meg.
Jeg vil gjerne hjelpe deg. Vær så snill. Det er Vår Frue av Guadalupe, forresten.
Ja! Nå ser jeg det. Men hvorfor brenner hun?
Det er ikke ild. Det er hennes hellighet. Hennes himmelske glorie.
Å, det ble flott.
Mange håndklær i dag. De nyvaskede er de tyngste.
Unnskyld, har aldri gjort dette før. Har du?
Slike ting skjer, Máximo. Husker du cowboy-bryllupet?
To lik.
Hvem hjalp deg den gangen? Nei, ikke si det! Jeg vet for mye alt.
PERSONALHEIS
- Å nei! Har den sluttet å virke? - Så rart.
Skal vi vente til den blir reparert?
Ja. La oss vente ved en alarm med et lik.
Vi kan ikke få ham ned trappen. Hva skal vi gjøre?
Det eneste vi kan gjøre…
…er å ta gjestenes heis.
Gjestenes heis.
Doña Nora, denne teknikken er mye mer effektiv.
- Du er en dyktig syerske. - Takk, vennen.
Da jeg mistet mannen min, måtte jeg være kreativ.
Jeg solgte ting jeg hadde sydd på stranda.
Men det som virkelig holdt meg opptatt, var Máximo da han var yngre.
Han var klossete. Jeg måtte lappe mange albuer.
Han er fortsatt klossete.
Han snublet i buksa her om dagen da vi skulle…
…kjøpe nye bukser.
Jeg er glad du handler med ham.
Máximo har elendig smak. Men ikke når det kommer til kvinner.
Jeg er ferdig.
Jøss, vi blir ferdige på et blunk.
Hva syns du?
Så du gjorde noen endringer?
Ja. Jeg håper det går bra.
Mens jeg lagde kjolen, innså jeg at den endte opp med å være…
…litt uanstendig.
Jeg tenkte: "Julia vil ikke at kundene skal se ut som den babylonske skjøge."
- Hvem? - Johannes’ åpenbaring, kapittel 17?
Uansett, jeg gjorde noen små endringer. Men resultatet ble bedre, ikke sant?
- Flott. Skal jeg begynne på den neste? - Nei!
Ta en pause, Doña Nora.
- Du har fortjent det. - Takk.
Jeg er ikke så sliten.
På hotellet hadde Diane hørt Chad
da han sa at han ikke ville at ting skulle bli som før.
Så hun ga ham…
En forfremmelse!
ADMINISTRERENDE LEDER
Med ditt eget kontor. Navnet ditt er på glasset.
"Administrerende leder."
Hva betyr det? Er det bare min gamle jobb med ny tittel?
Selvfølgelig ikke. Som daglig leder var du leder for det dagligdagse.
Dette handler om å administrere ting på ledernivå.
Et stort steg opp. Og vi skal feire med en felles fredags-ansiktsbehandling.
Nei, jeg kan ikke gjøre dette.
Slapp av. Tanya kan jobbe rundt skjegget.
Selvfølgelig kan hun det. Hun er proff. Jeg kan ikke gjøre dette.
Man kan ikke bygge et tempel fra toppen.
Man må bygge det fra bunnen. Det var det jeg lærte i Macho Poncho.
Jeg tror det heter "Machu"…
- Fortsett, vennen. - Jeg vil gjøre meg fortjent til dette.
Begynne på bunnen og lære alt det er å vite om Las Colinas.
- Tjene til livets opphold. - Jeg skjønner.
Jeg syns det er fantastisk.
Og jeg støtter deg, samme hvor lenge det varer.
Takk.
Og én siste ting.
Jeg vil gjerne kalle deg Diane på hotellet fra nå av.
Over mitt lik.
Don Pablo og jeg ventet til vi fant en heis uten gjester.
Det varte i én etasje.
- Hei. - Hei, det er familien Kirkman!
- Hei. - God ettermiddag.
- Hei. - Hallo.
Hele hotellet er lava. Slipper dere tauet, dør dere.
Kom, barneklubb. Vi går.
Nyvaskede håndklær. Forrige gang var det ingen ved bassenget.
Jason, Celeste, Hailey, ta et håndkle. Ja, ta et til.
Rob, ta tre. Jeg sverger, det er umulig å gjøre ham tørr.
Vognen var nå mer mann enn håndklær. Jeg måtte gjøre noe.
Nei!
Unnskyld. Men håndklærne ved bassenget er seks centimeter lengre.
Liker du å ligge og dra deg, gjør det en enorm forskjell.
Ok.
Det var nære på!
Unnskyld, men historien er intens. Hjertet mitt dunket i brystet.
Kom igjen. De holdt på å se foten!
- Ja. - Jøss.
Selv du, min lojale ektemann, ga etter for hans sjarmerende historier.
Syns du de er sjarmerende?
Dette er bedre enn at du klager over bryllupet.
- Fortsett, gammer'n. - Ok. Så…
De henter ham om tre minutter.
Hei, Don Pablo. Hei, Máximo. Kan jeg stille et raskt spørsmål?
Unnskyld, det er min første dag i resepsjonen.
Selvfølgelig. Bare spør, Lorena.
Det er en gjest. Hun er der borte.
Hun har slappet av ved bassenget hele dagen og lest blader.
Favoritten hennes er horoskop. Hun er visst en steinbukk.
Det sto at det venter henne mange nye eventyr.
Hun unngår ekorn til enhver pris.
Hun har en onkel i Guadalajara som selger små gitarer. Alvorlig peanøttallergi.
Karamellpudding til alle!
I løpet av alt dette mistet hun nøkkelen. Kan jeg gi henne en ny en?
Unnskyld. Så spørsmålet ditt er bare om hun kan få en ny nøkkel?
Hun sier det haster, så…
Ja. Gi henne en ny nøkkel. Men send henne til baren først
og gi henne gratis drinker og biff og hummer for bryet.
Ok. Takk.
Vent. Gir vi bort biff og hummer hvis man mister nøkkelen nå?
Fokuser på det som er viktig.
Dytt!
Ok, alle sammen. Kom. Vi går tilbake til barneklubben.
Jippi! Nei, nei!
Nathaniel, ikke sett deg. Kom.
Vi gå… Vet du hva?
Greit. Det er i orden. Alle sammen, hold dere godt fast! La oss gjøre dette.
Takk.
Voilà! Héctors nektar.
Takk, Héctor. Så avslappende å slippe å se på ungen min ta bomba hele dagen.
Jeg er her for alt du trenger.
Med isbiter, blandet, eller uten skjorte.
Hei, Memo, min venn.
Oi. Se på deg. Du får barnegreiene til å se enkelt ut.
Gjør jeg det, Héctor?
Slipp kirsebærene.
Du må passe på dem i ti minutter mens jeg leter etter Stephanie.
- Det blir ikke lett. Hun er lederen. - Skulle ønske jeg kunne det,
men Nancy på stol 43 nærmer seg bunnen av sin piña,
- og hun vil ha fotmassasje. - Héctor!
Du har visst glemt at du er partneren min i dette. Og jeg er sjefen din.
Så du skal passe på barna med en gang.
Hvis du ikke liker det, kan du dra dit pepper'n gror!
Stephanie lærte meg det.
Ok. Ok! Du trenger ikke å være så slem.
LASTERAMPE
Don Pablo og jeg var nesten i mål.
Men noe var galt.
Hva gjør du? Er ikke ambulansen den veien?
- Jeg tar over. - Nei. Unnskyld meg!
Dette er verdifulle håndklær.
- Jeg tar meg av det. - Nei.
Máximo.
La ham ta vognen.
Jeg tar med senatoren tilbake til villaen. Som alltid, takk, Don Pablo.
Vent.
Var det en senator?
Ja.
Hvorfor tar han ham med til villaen? Hentet vi ham ikke på rommet hans?
Kona hans sto i korridoren og gråt.
Kona hans nyter biff og hummer.
Sier du at vi flyttet et lik
for å beskytte en fæl politiker som var utro mot kona? Løy du for meg?
Jeg løy ikke. Jeg fortalte deg det du trengte å vite for å få jobben gjort.
Selv om det er galt?
- Hvordan kan du gjøre noe så umoralsk? - Máximo!
Som operativ leder må du ta slike avgjørelser.
Hvis du ikke takler presset, så si ifra så fort som mulig.
Mens jeg fikk mitt første innblikk i den mørke siden,
var Julia på nippet til å bli opplyst.
Doña Nora, jeg setter stor pris på hjelpen,
men du må lage kjolene på min måte.
Det er kjolene til Julia González, ikke Nora Ramos.
Og med det forsvinner jeg fra livet ditt for alltid. Ses aldri.
Hvis Nora brukte religion
til å forsvare sine egne designvalg, kunne Julia gjøre det samme.
Selv om hun ble oppdratt av agnostikere, hadde hun gått ut med en altergutt.
Doña Nora.
Det er pussig at du nevnte den babylonske skjøge tidligere,
for inspirasjonen til den kjolen er fra et sitat fra en av mine yndlingshelgener,
som er: "For at jeg skal kunne bevege meg fritt for Herren,
skal mine armer og mitt bryst være fritt for stoff for Herren."
Så vakkert.
Hvilken helgen er det?
Sankt Tina.
Cristina.
En mindre kjent helgen som danset i privatlivet.
Visste ikke at det fantes en skytshelgen for dansing i privatlivet.
- Det finnes en helgen for alt. - Ja.
- Hun er min yndlingshelgen fra Bibelen. - Det er ingen helgener i Bibelen.
Med mindre Sankt Cristina er i Bibelen, men først ble kanonisert mye senere?
- Jeg henter Bibelen, så du kan vise meg… - Nei, nei! Ikke hent den.
Jeg var ikke ærlig med deg, Doña Nora. Jeg er ikke religiøs.
Sannheten er at jeg hater hvordan kjolen ble.
- Hvorfor sa du ikke det? - Fordi vi kom så godt overens.
Og fordi Máximo betyr mye for meg, så jeg vil at vi skal ha et godt forhold.
Men dette betyr også mye for meg.
Det er noe jeg alltid har drømt om,
og jeg må se visjonen min i kjolene.
Jøss.
Jeg skjønner deg helt.
Mener du det?
Jeg blir inspirert av gløden din. Av lidenskapen. Jeg beundrer deg faktisk.
- Er det sant? - Ja!
Nå som jeg har mer tid for meg selv her, prøver jeg å finne ut hva jeg brenner for.
Og for å være ærlig brenner jeg åpenbart ikke for å male.
Nei.
Å, Doña Nora, jeg vet du vil finne det du brenner for.
Det vet jeg.
Jeg er glad for at du kom, Julia.
Takk.
Men skal du være sammen med Máximo, må du i det minste prøve å lese Bibelen.
Avtale.
Jeg slet med det jeg hadde vært en del av den dagen.
Hvis dette var å få se hva som var bak teppet,
så ville jeg kanskje ikke bli Don Máximo likevel.
Ikke se så torturert ut. Den slags ting skjer stadig vekk.
- Vet du hva som skjedde? - Selvfølgelig. Jeg har vært her lenge.
Og jeg har sett alt.
Tenk at Don Pablo lurte meg til å gjøre noe så forferdelig.
Den stakkars kona får aldri vite sannheten.
Tror du hun hadde blitt lykkeligere av å vite det?
Jeg skulle ofte ønske at jeg ikke visste ting.
Som at moren min sakte forgiftet faren min,
- og slutten på Blade Runner. - Jeg skjønner det, men jeg er så sint.
Hvorfor det?
Fordi du gjorde noe fælt, eller fordi Don Pablo ikke fortalte deg det?
Du er en verdig motstander, Stephanie. Du må bare bruke kreftene til noe godt.
Dra dit pepper'n gror.
Da han endelig kom frem til slottet, ble den kjekke og tapre Héctor
stoppet av et veldig, veldig ondt troll, Memo.
Kom igjen!
Du må gjøre som jeg sier, for jeg er trollsjefen Memo.
Gi meg håret ditt. Det er for pent.
Du får aldri røre disse vakre hårlokkene.
Jeg kjemper til døden. En garde!
Ta den! Ta den, ditt monster!
Å! Du er så sterk, Héctor!
Ja, jeg er veldig, veldig sterk.
Så, etter å ha reddet den vakre dronningen fra det rosa slottet…
…viste Héctor nåde mot Memo.
Kom igjen, Memo!
Og han lot ham krype tilbake under den slimete og ekle broen han kom fra.
Likte du den?
Gir du oss margaritaer og underholder barna?
- Ja. - Her er noe bare til deg.
Bare hyggelig. De er små engler.
Hvorfor er du her?
Likte du det?
Máximo. Jeg er glad du er her.
- Hør her. Jeg vet du er opprørt. - Jeg er opprørt.
Men for å være ærlig er jeg mer opprørt over at du holdt det hemmelig for meg.
Hvis du ønsker å lære meg opp, må jeg vite om alt som foregår her.
Du har rett. Det var galt av meg å la være å fortelle deg alt.
Du har fortjent det.
Jeg vil dele noe med deg. Lukk døren.
- Er dette informasjon om senatoren? - Om alle våre høyprofilerte gjester.
Jeg har brukt flere år på å fylle boken med svært personlig informasjon.
Det hjelper oss med å ta oss av alle deres behov.
Så detaljert.
Så mange kjendiser det er her.
Gjorde Huey Lewis det?
- Og the News? - Og the News.
Så mye nyheter.
I tillegg, og bare når det er nødvendig, kan vi bruke dette for å overtale dem.
Som… utpressing?
Hva enn som må til for å hjelpe hotellets interesser.
Dette er utrolig! Men også skremmende. Det er…
…Hemmelighetenes bok!
Nei. Det er bare en notisbok.
Og her er nøkkelen din. Nøkkelen til skuffen hvor den ligger.
Du må passe på den.
Mysterienøkkelen til Hemmelighetenes bok!
Máximo. Dette er ikke noe å spøke med.
Og denne informasjonen må alltid forbli mellom oss.
Det var da jeg innså at sannheten både kan være noe mektig og farlig.
Noen ganger vil sannheten inspirere deg til å begynne på nytt.
Perfecto!
Jeg skal knekke deg, blonde fyr.
I like måte.
Sannheten kan også gi deg ny forståelse.
Sånn, eller mer uanstendig?
Akkurat passe uanstendig.
- Hei. - Hei, vennen.
Jeg har kommet til Kain og Abel. Dette er som en telenovela!
Jeg mener det!
Kan være vanskelig å innrømme sannheten, selv for en gammel stabukk som meg.
Men min sannhet er at jeg angrer veldig på hvordan det endte mellom oss.
Pokker. Jeg er overbevist. Nå skulle jeg ønske vi hadde invitert ham.
Paloma. Jeg vet jeg ikke fortjener dette,
men jeg vil gjerne at du blir med meg på Don Pablos minnegudstjeneste.
Jeg vil vise deg hvor jeg kom fra.
Det høres fint ut, pappa. Men er du ikke hatet av alle fra Las Colinas?
Det er derfor jeg trenger å ha med deg. Hva sier du?
Jeg kan vel tenke på saken.
- Tror du Julia også vil være der? - Vet ikke, men jeg håper det.
Kan ikke Paloma ringe moren sin og spørre?
- Moren sin? - Pappa!
Ja.
Jeg kan ha utelatt en bitte liten detalj.
Julia er ikke Palomas mor.
Hva?
Tekst: Espen Stokka