Hvorfor er Julia ikke hendes mor?
Hvorfor lytter jeg til de historier? Hvor er jeg dum.
Jeg er så dum.
- Det tog han pænt. - Ja.
Jeg burde nok have sagt lidt før, at Julia ikke er din mor.
Men så havde historien ikke været så god.
- Han går virkelig op i dig og Julia. - Han er ikke den eneste.
Tag nu med til den bisættelse. Og støt mig, hvis Julia ikke kommer.
Og også hvis Julia kommer.
Kom nu bare.
- Okay. Jeg skal prøve. - Tak, min skat.
Vi ses.
Kom her.
- Du er alle tiders. - Ja.
Jeg ser lige til Hugo.
Held og lykke, Máximo.
Er Julia ikke Palomas mor? Hvorfor ikke? Hun er din store kærlighed.
Hvad snakker du om? Jeg har haft mange kærester.
Ava, Naomi, Carla, Monica, Erica, Rita...
Okay, nu endte jeg i "Mambo No. 5".
Pointen er, at Palomas mor kunne være flere personer.
Hvad mener du? Og hvad med dig og Julia?
- Hvorfor går jeg sådan op i det? - Træk vejret. Jeg beundrer din lidenskab.
- Og du skal nok få alt at vide. - Med andre ord, sæt dig godt til rette.
- Burde du ikke køre? - Jeg tjekker bare spejlene.
For at forstå hvad der skete, er du nødt til at kende Julia.
Men først var sommeren lige begyndt, og Las Colinas var stedet.
Memo havde gjort Børneklubben til en velsmurt maskine.
Gud, hvor er det nogle fine halskæder. Flot arbejde.
Rigtig god farvekombination.
Ups, du gjorde det igen, Britney.
Det er mit blad. Tilbage til arbejdet, okay?
Okay.
PASSER DU TIL DIN PARTNER?
Han fik tid til at fokusere på Lorena.
Alejandro, jeg kan ikke trylle på én dag.
Alejandro Vera var efter Diane...
Hold nu op.
...hvilket åbenbart gjorde luften varmere?
Sådan så det ud for Héctor, som stadig havde følelser for sin gamle flamme.
Pokkers. Det er en vellystig viften.
Sara var jo sprunget ud, så hun prøvede et nyt look.
Hvor er dine ærmer? Er du blevet overfaldet?
Mor, sådan er det nye look.
Javel ja. I weekenden køber vi noget tøj til dig med ærmer.
Nej. Du skal ikke vælge tøj til mig.
Kan Esteban ikke tage med? Han er god til ikke at mene noget.
Ja, jeg er!
Eller nej...
Nora følte sig igen formålsløs og alene.
Indvielsen af Julias kjolebutik nærmede sig hastigt.
Og al den stress tog livet af hende.
Julia!
Jeg troede, du var død.
Var det din første tanke? Ikke "Julia laver nok mavebøjninger"?
Jeg gættede i hvert fald ikke på, at du lå og syede.
Hvad laver du?
Jeg fik hold i ryggen af at bøje mig, men jeg vil ikke holde fri.
- Den her stilling virkede logisk. - Logisk?
Du er nødt til at holde en pause.
Skat, butikken åbner om tre uger.
Jeg har travlt. Jeg skal arbejde, spise, arbejde og arbejde.
- Og sove? - Sikke noget pjat.
Jeg kan da ikke sove på mit arbejde.
- Så gå hjem. - Så kan jeg jo ikke arbejde. Stol på mig.
Jeg har alt under kontrol.
Nu låste min hofte! Jeg kan arbejde på siden.
Ja, det kan man godt.
Goddag, kan jeg få...
- Undskyld, det var min tur. - Beklager, jeg så ikke...
Nora?
- Sonia? Er det dig? - Ja! Hvordan har du det?
Hold da op. Du ser fantastisk ud.
Tak, hvor er du sød.
Jeg er nok pænere uden røde øjne og løbende mascara.
Hold op.
Min mor og Sonia mødtes som enker på kirkegården.
Sonia lignede ikke en, der sørgede mere.
Nå, hvad bringer dig herud? Du har sikkert en mig-dag.
Hvad er det?
Se selv. Enhver mors dilemma.
Vi bruger al vores tid på at tage os af børnene og arbejde,
og pludselig har de ikke brug for os.
Hvad skal vi så lave?
Præcis. Det er nøjagtig sådan, jeg har det.
Jeg føler mig helt fortabt.
Fortæl mig din hemmelighed.
Det er næppe nogen hemmelighed,
men jeg har fundet et sted, som har forandret mit liv.
- Det kan også forandre dit. - Det må jeg sige.
- Se her. - Ja. Tak.
- Har du tid? - Ja. Min drage kan alligevel ikke flyve.
Ligesom mit parforhold.
- Men begynd bare. - Okay.
Det er om Julia.
Hun er så stresset for indvielsen, og jeg er bekymret.
Det lyder som et problem.
Ikke nær så stort som mit.
Siden Lupe gav mig mere tid til at fri, har jeg lært Lorena bedre at kende.
Jeg så en par-test i Que Fun- bladet og tænkte: "Hvor sjovt."
- Rigtig sjovt! - Nej. Ikke sjovt.
Vi tog testen og fik kun 13 procent.
Vi er ikke enige om noget. Musik, film, nedsivningsøkonomi.
Hun kan godt lide, at det lyder som regn.
Julia og jeg tog den samme test. Den betyder ingenting.
Virkelig? Hvad fik I?
97 procent.
Selvfølgelig gjorde I det. Máximo, du har ingen problemer.
Jeg vil bare gerne hjælpe Julia med at holde fri. Og slappe lidt af.
Der er en ny perle i byen. La Puerta Secreta Cantina.
Gå ud og hyg jer lidt.
Deres guacamole skulle være livsforandrende.
Det bliver perfekt.
Eller i hvert fald 97 procent.
Vi fik faktisk 98. Jeg trak én fra for at gøre dig glad.
Op med humøret, Memo. Du og Lorena må da have noget tilfælles.
Ost. Vi kan begge to lide ost. Det var det eneste, vi svarede rigtigt på.
Ost er godt.
Den kan jeg godt lide. Jeg ser mere mandig ud.
Sara og Estebans shoppingtur blev afbrudt af tre fresas.
Beklager, det er en fair pris.
Armbåndet er håndlavet. Jeg skal have løn for arbejdet.
Jeg har en bedre idé. Jeg giver, hvad jeg synes, det er værd.
Giv ham, hvad han beder om.
Vent. Talte hun med jordbær?
- Jordbær? - Ja. Betyder "fresas" ikke jordbær?
Dios mío. Det er også slang for overklassepiger.
Ja, det giver meget mere mening. Okay, fortsæt.
Undskyld?
Sara, vi må hellere gå.
Ja, Sara. Lyt til din kæreste.
Han er min stedfar. Men du er jo fars pige, så han er vel din type.
Helt ærligt, piger. Hun har da ingen drengekæreste.
Ved I ikke, hun er tortillera?
Altså en kvinde, der laver tortillas? Mærkelig fornærmelse.
Nej, som i "en pige, der kan lide piger".
Det er da endnu mere upræcist. Du kan lide piger.
- Nej, jeg kan ej. - I hørte hende. Smut med jer.
- Hun kan ikke lide jer. - Jo, jeg kan! Du fordrejer mine ord.
Nej, du bruger de forkerte ord.
Hvis du vil håne mig, kan jeg fortælle, at jeg er lesbisk.
Og I er tre tyranner med hestehår. Hyg jer med at være så lede.
Hvis I er sultne, sælger de gulerødder lige derhenne.
Lupe var stadig ked af,
at Lorena var blevet forfremmet fra vaskeriet,
og hendes afløser gjorde ikke livet nemmere.
Jeg har tænkt lidt.
Hvornår vidste du, at du brændte for vasketøj?
Jeg skulle betale husleje, så jeg fik et job.
Fascinerende.
Jeg synes bare, det er vigtigt at kende dem, man arbejder med.
Og skrælle lagene af deres sjæls løg. Så når vi ned til de gode sager.
- Og så græder vi. - Jeg græder allerede.
Forklar mig din tilgang, Lupe.
Hvordan vil du beskrive din filosofi om vasketøj?
Én skefuld pr. maskine.
Virkelig? Jeg troede, det var ti gange så meget.
For pokker!
Nej, den generer mig ikke,
men hylderne skal to cm ned, så der er plads til spejlet. Tak.
I øvrigt...
Jeg hader den bjælke. Kan vi flytte den?
- Den er bærende. - Betyder det ja?
Stands arbejdet. Det er morskabspolitiet.
- Det er en ambulance. - Pointen er, at det er en nødsituation.
Du er alt for stresset, og jeg inviterer dig ud.
- Nu? Det kan jeg ikke. Jeg skal arbejde. - Kom nu. Bare én eftermiddag.
Skal jeg tænde for udrykningen igen?
Okay så.
Sara? Du forsvandt så hurtigt.
- Jeg fik ikke talt med dig. - Jeg ved godt, jeg gik over stregen.
- Men de fortjente det. - Jeg er ikke vred.
Tværtimod, jeg er dybt imponeret.
Måden, du formulerede dine svar og satte de piger til vægs på.
Ja, det var sjovt.
Nej, det var debat.
Der er snart debatmesterskab i Acapulco. Du burde deltage.
Vinderen får et studielegat til college. Selv et i USA.
Hvordan ved du det?
Jeg deltog selv engang. Se her.
Det er min foretrukne debatbog. Er hun ikke smuk?
Har du været debattør? Men du er jo så... dig.
Din mor kan få dig til at skifte mening bare ved at rømme sig.
Ingen kunne stoppe mig. De kaldte mig "Esteban-ator".
Fordi jeg udslettede alle.
Ikke bogstaveligt talt.
Tak. Ikke interesseret.
Okay.
Jeg lægger den her, hvis du ombestemmer dig.
Kapitel fem vil slå benene væk under dig.
Heller ikke bogstaveligt.
Nå ja...
Du fortjente altså ikke det, de piger sagde til dig.
Det var Sara enig i.
Og et studielegat lød godt.
Det kunne få hende langt væk fra Acapulcos fresas.
Måske endda helt til New York.
Du havde ret. Her er superfedt.
Ja, ikke? Jeg er glad for, du tog med.
Nu kan du glemme alle bekymringer og nyde denne perle. Bare dig og mig.
Máximo! Julia!
Memo? Sikke en overraskelse.
Hejsa.
Velkommen til La Puerta Secreta. Vil I gerne sidde sammen?
- Vi vil ikke være til besvær. - Slet ikke.
- Nej, vi... - Den klarer vi.
Sikke en god betjening.
Planen er ændret lidt, men det bliver hyggeligt.
Endelig får vi lidt tid sammen med vores kære venner.
Hvad laver I her? Du anbefalede det jo til mig.
Ja, og det var sådan en god idé, at jeg brugte den selv.
Jeg må have noget tilfælles med Lorena.
Godt, er I klar til en forret?
Ja, os! Se, mi amor. De har queso fundido.
Jeg elsker ost. Du elsker ost. Skal vi dele en portion?
Nej tak, jeg kan ikke lide at dele. Jeg tager rejerne.
Vil du ikke dele?
Nora kunne ikke glemme brochuren.
Hun bad ti Ave Maria og tog hen for at se stedet.
Hun var kommet gennem hele byen uden at møde nogen, hun kendte.
Bortset fra Diane.
- La gringa. - Undskyld forsinkelsen.
Man må åbenbart ikke spærre en gyde med sin bil.
Vent, Diane? Altså din chef? Hvad lavede hun der?
Kan du huske, at hun solgte motionsvideoer?
Om jeg kan? Min yndlings var Legs Misérables.
At undervise var åbenbart sådan, hun brugte tid på sig selv.
Og det var min mor ikke forberedt på.
Doña Nora, er det dig?
Hvad laver du her?
Danser?
Det forstod jeg ikke, men kom! Nye dansere op foran.
Bare rolig, jeg er okay her.
Næh nej! Du skal føle dig velkommen, for du er kommet helt herud.
Solskinnet kalder...
Så frem med ballerne!
Jubi.
Hvor dejligt at dele med en, man elsker.
Skat, vil du ikke smage mine chapulines?
Jeg kan kaste en i munden på dig. Ligesom hibachi!
- Jeg hader hibachi. - Hvad?
Det er da den bedste blanding af madlavning og kampsport.
Alt går op i en højere enhed og skaber...
En totalt middelmådig stir-fry.
- Hej, hvad laver du? - Kan du huske min mannequin?
Det var stroppen, der generede mig.
Hvis jeg flytter den herover, sidder kjolen bedre.
Det er fint.
Men du skulle ikke arbejde. Du er jo kommet for at slappe af.
Synes du, det her er afslappende?
De laver vulkaner ud af løg!
Du ødelægger min plan med Julia.
Glem nu den dumme test, og hav det godt sammen.
Nå, undskyld. Memo forstod dit memo.
Sådan. Fra nu af kører alt på skinner.
Máximo?
Isabel?
Hold da op. Sikke en... overraskelse.
Ja.
Der er også andre ord, der falder mig ind.
Hvad laver du her?
Venter på en. Og får mig en paloma.
Klart! Paloma! Isabel er Palomas mor.
For pokker da! Du er god, Hugo.
Isabel er rent faktisk Palomas mor. Og en virkelig god mor.
Var det den aften, det sluttede med Julia?
Gud, var det den aften, I lavede Paloma?
Det var 1985. Slap af. Tallene stemmer ikke.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal tro. Er du overhovedet min onkel?
Hugo, træk nu vejret. Ind.
Ud.
Ind.
Og ud.
Alt det kommer jeg til. Hør nu bare efter.
Jeg ville gerne blive, men jeg må finde...
Beklager, men dit bord er ikke klar.
Vil du sidde hos dine venner? Jeg kan hente en stol.
Nej!
Nej, det gør ikke noget. Hvor hyggeligt.
Okay, mis queridas fabulosas!
Fem, seks, syv og brazos, brazos. Piernas, piernas.
Brazos, brazos. Piernas, piernas.
Den her kropsdel.
Vis mig jeres styrke! Og til siden. Og tre og fire.
Kom så, Nora. Du er nygift. Vis, hvad du kan.
Uno, dos, tres. Uno, dos, tres.
Og rundt.
Nora, stop.
Jeg mener, estop!
Det er fint. Jeg forstår engelsk bedre, end jeg spiser det.
Okay, så kom med ind igen.
- Det kan jeg ikke. Jeg danser ikke godt. - Og hvad så? Her dømmer vi ikke.
Det handler om at være sig selv og bruge sin styrke.
Derfor blev jeg lærer her.
Jeg trængte til et sted, hvor jeg kunne lukke verden og andres meninger ude
og bare være fri, du ved.
Nej.
Nora.
Aquí behøver jeg ikke være perfecto.
Aquí er jeg bare en mujer.
En mujer med et forrygende bækkenstød.
Sådan her.
Og det kan du også.
Sådan!
- Men kvinderne kigger på mig. - Glem dem.
Bare luk øjnene og forestil dig, at du er alene, og dans.
For dig selv. Ingen andre.
- Okay, jeg prøver. - Fantástico!
Men det tøj er no bueno. Vi finder noget andet.
Nå, har du skiftet mening?
- Du snød mig. Det er ligesom skole. - Jeg ved godt, du hader skolen.
Nej, Esteban. Skolen hader mig.
Det er kedelig og dumt ligesom den bog. Jeg har spildt to timer på den.
- Giv det lidt mere tid. - Hvorfor?
Jeg dur ikke til det.
I skolen er der kun én måde, og jeg gør alting forkert.
Så hvad nytter det?
Du har ret.
Det er alt for svært for dig. Du kan ikke klare det.
Undskyld? Det er meget ad hominem sagt.
Det ord kender jeg ikke.
Når man angriber personen, ikke argumentet.
Den værste form for debat.
Virkelig?
- Alle siger, det virker. - Det er ad populum.
Bare fordi alle siger det, er det ikke sandt.
Det står i din bog.
Okay. Du har lært et par begreber.
Det betyder ikke, at du kan bruge dem i en debat,
når argumenterne flyver om ørerne på dig.
Når jeg bliver trængt op i en krog, ser jeg argumentet.
Mens andre snubler over ordene, står mine helt klart.
Det er det talent, du nævnte, som gør, at jeg godt kan.
Tillykke. Du har netop argumenteret for, hvorfor du skal være debattør.
Esteban-ator.
Tumbleren er færdig!
Det er så hypnotisk, at jeg har stirret på de badekåber i flere timer.
Timer? De skal have 20 minutter!
Sødt. Har vi badekåber til børn?
Nej, det var en størrelse large.
Chad var den værste vasker, Lupe havde set.
Men han var chefens søn,
så hvis hun skulle af med ham, måtte hun være kreativ.
Tillykke, Chad. Du er blevet forfremmet.
Er jeg? Hvorfor?
Jeg kan ikke lære dig mere. Så nu kan du flyve din vej.
Langt væk.
- Hvad skal jeg sige? - "Farvel" er godt.
Det har betydet meget for mig.
Før talte vi knap nok sammen. Men nu ser jeg dig.
Uden dig og din ånd og din varme
vil det stof, Las Colinas er gjort af, hænge i laser.
Bogstaveligt talt.
- Det er bare et job. - Nej, Lupe.
Lupita, må jeg?
- Nej. - Lupita...
Måden, hvorpå du glider fra håndklæde til lagen og tilbage igen, er som en sang.
Og du er en sangfugl.
Isabel. Godt at se dig. Hvor længe er det siden?
Det var vist den dag, Máximo sagde, at han elskede dig og ikke mig.
Sådan cirka tre måneder?
Typisk Isabel.
- Det er super pinligt. - Ja, endelig noget vi er enige om.
Så hold dog op!
Jeg havde gjort Julia mere stresset,
men heldigvis var der stadig noget, der kunne redde mig.
La Puerta Secretas verdensberømte guacamole.
Sådan. Er I klar?
Ja tak. Alt er bedre end mere smalltalk.
- Ja, vi spiser, og så går vi. - Som selskabet ønsker.
Er den ikke lavet endnu?
Vi begynder med vores stjerne.
Denne lille fyr stammer fra Michoacáns jungle.
Den er både mild og pikant,
og dens smag afspejler samme dualitet, som vi finder i vores stolte kultur.
Og den her lille fyr har en rigtig smuk historie.
Den begynder på en gård hos en mand ved navn Calixto Gutierrez,
gammel Tiburones Rojos-spiller.
Nu er det nok! Jeg laver den selv.
Giv mig den.
Julia. Julia. Julia!
Giv mig morteren.
Jeg ved godt, du er sur...
Ja, jeg er. Jeg ville slet ikke herhen.
- Undskyld. Du skulle bare slappe af. - Netop, Máximo.
Jeg vil ikke slappe af. Jeg vil arbejde i min butik.
Hvad skulle jeg gøre? Du var stresset. Det var et problem.
For hvem? Dig eller mig? For jeg havde det fint.
Min mor fulgte Dianes råd og ignorerede omverdenen.
Okay, de damer.
Jeg var ikke til stede, men...
Det er jeres tur til at stråle.
Det har nok set sådan her ud.
I virkeligheden var hun stadig et par trin bagud.
Men det var okay, for hun følte det og dansede for sig selv.
Hvor blev de af?
Da Lorena bad om sin egen guacamole, flippede Memo ud, og hun gik.
Julia er også gået. Jeg dummede mig virkelig.
Jeg ville bare give hende en pause.
Du ville redde hende fra arbejdet.
Det behøver hun ikke. Hun ved, hvad hun laver.
- Ja, men alle har da brug for en pause. - Siger ham, der aldrig holder fri.
Du og Julia er mere ens, end du tror.
I er ambitiøse, målrettede og stædige.
Det var hendes intensitet, der tiltrak dig.
Vi er nok ret ens.
98 procent ens.
Ikke så sært, I er så gode sammen.
Det er ret irriterende.
Det var godt at møde dig.
Det var mærkeligt at møde dig.
Jeg vil gerne sige...
...undskyld, at det endte sådan.
Du skal ikke føle, at...
Isabel?
Min date er her.
Glem, hvad jeg sagde. Alt går vist fint for dig.
Lorena!
Lorena, nej! Tag ikke den bus!
Den kommer om ti minutter.
Rask gang havde været nok.
Undskyld, jeg opførte mig så skørt.
Vi udsatte forlovelsen, så vi kunne lære hinanden bedre at kende.
Men det er, som om vi lærer for meget.
Vent. Er alt det her på grund af den dumme test?
Det var jo bare for sjov. Det er derfor, det hedder "Que Fun".
Men...
Hvad nu, hvis vi ikke har nok tilfælles?
Hvis du ikke synes, jeg er den rette? 13 procent er ikke overbevisende.
Og hvad så?
Ved du, hvad der var under 13 procent chance for?
At Hugo Sánchez kom til Spanien og blev årets topscorer.
Hvordan ved du det? Du hader jo fodbold.
Jeg hadede det. Men da jeg så, hvor meget det betyder for dig,
begyndte jeg at se kampene... Jeg synes faktisk, det er ret spændende.
Hold da op, Lolo. Tænk, at du ville gøre det for mig.
Sådan gør man, når man elsker nogen.
Elsker du mig?
Jeg elsker også dig.
Det har vi også tilfælles.
Se. Nu, hvor vi begge kan lide fodbold, er vi oppe på 18 procent.
Altså...
Hvor er du skør.
Alle forhold er svære.
- Jeg melder mig til. - Det ved jeg.
Der er bare...
...én ting, jeg ikke forstod.
Man skal afstemme sine forventninger.
- Du kommer i næste uge, sí? - Ja!
Eller finde et fælles sprog.
Hvad er egentlig din filosofi om jorddækning?
Det kan føles, som om udfordringerne er uoverstigelige.
Hvem behøver ord?
Men ofte overrasker de.
Den dag holdt jeg op med at ville fikse Julia.
I stedet mødte jeg hende, hvor hun var.
Jeg har guacamole med.
Det var alle de tre år værd, det tog at lave den.
Hvad laver du her?
Jeg vil bøje mig i støvet.
Undskyld, Julia. Du skulle ikke føle, at dit arbejde ikke er vigtigt.
For det er det.
Det afspejler dig og din passion.
Som er fantastisk.
- Ikke alle kan sy på gulvet. - På gulvet, på loftet.
Du syr, hvor du vil. Jeg respekterer din proces.
Du glemte den her.
Tak.
Måske kan jeg alligevel godt holde en lille pause.
Nej. Du har travlt.
Jeg har nogle sager med, så jeg vil ikke forstyrres.
Fra nu af er al øjenkontakt forbudt.
- Jeg så ingenting. - Jeg så, du kiggede på mig.
Julia og jeg klarede den aften og mange flere efter den.
Det var først i 90'erne,
da jeg havde de sejeste lyse spidser, at jeg mødte Isabel igen.
Hvad skete der?
- Det er en lang historie. - Det er jo lige dig.
Men Isabel og jeg passede ikke godt sammen.
Da hun opdagede, hun var gravid, havde vi mistet kontakten.
Jeg hørte først om Paloma, da hun var 13 og opsporede mig.
- Hvorfor sagde Isabel det ikke? - Jeg var så fokuseret på min forretning.
Jeg var ikke ligefrem årets far.
Hun ville nok bare beskytte Paloma og sig selv.
- Og måske også mig. - Forståeligt.
Jeg har mine tvivl om de lyse spidser.
Også mig. Var det ironisk ment eller...
Du kan ikke gøre grin med folks hår.
Men jeg forstår ikke det med Julia. Hvorfor vil du ikke sige, hvad der skete?
Jeg håber nok, det er ikke forbi endnu.
Okay, drenge. Så er vi her.
Tænk, at det er over 20 år siden.
Men det magiske ved Las Colinas er, at uanset hvor meget man ændrer sig...
...føles det altid på samme måde?
Jeg troede, det var lyserødt.
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve