Hur är Julia inte hennes mamma?
Varför lyssnar jag ens på det här? Jag är en idiot.
- Han verkade ta det bra. - Ja, ja.
Jag borde nog ha sagt att Julia inte var din mor tidigare.
Men då hade historien inte blivit lika bra.
Han hoppades verkligen på dig och Julia, va?
Han var inte den enda.
Kom till minnesgudstjänsten.
Om Julia inte kommer, behöver jag ditt stöd.
Om Julia kommer, behöver jag också ditt stöd.
Bara kom.
Okej, jag ska försöka.
Okej, raring.
Vi ses. Kom hit.
- Du är toppen. - Visst.
Få se hur det går med Hugo.
Lycka till, Máximo.
Är Julia inte Palomas mamma? Hur? Hon är din enda sanna kärlek.
Ursäkta? Jag har haft många kärlekar.
Ava, Naomi, Carla, Monica, Erica, Rita...
Okej, nu blev det "Mambo No. 5".
Och poängen är, att Palomas mamma kan vara flera personer.
Vad betyder det? Vad hände med dig och Julia?
- Varför fick du mig att bry mig? - Hugo, andas.
Jag beundrar din passion.
Och jag lovar att berätta allt i sinom tid.
Det är kod för "slappna av".
- Borde inte du ha börjat köra? - Jo. Jag bara kollar speglarna.
För att förstå vad som hände med Julia, måste man verkligen känna Julia.
Men först, sommaren hade just börjat, och Las Colinas var innestället.
VÄLKOMNA TILL BARNKLUBBEN
Memo hade gjort BarnKlubben till en väloljad maskin...
Herregud. De här halsbanden är fantastiska.
Bra jobbat. Fin färgkombination.
Hoppsan. Du gjorde det igen, Britney. Det här är min tidning.
Fortsätt jobba, okej? Okej.
HUR KOMPATIBLA ÄR NI?
...vilket gav honom mer tid att fokusera på sin relation.
Alejandro, jag kan inte utföra mirakel på en dag.
Alejandro Vera flåsade Diane i nacken...
Sluta.
...vilket kan ha gjort luften varmare?
Det verkade i alla fall så för Héctor, som fortfarande hade känslor för sitt ex.
Fasiken. Det där är lystet fläktande.
Och eftersom Sara hade kommit ut, provade hon nya stilar...
Vad har hänt med dina ärmar? Blev du attackerad?
Mamma, det är en look.
Nåja, vi går och shoppar i helgen och köper nåt med ärmar.
Nej. Jag vill inte att du väljer mina kläder.
Esteban kan väl följa med mig?
- Han vet när han inte ska ha åsikter. - Det vet jag!
Eller inte.
...vilket fick Nora att känna sig vilsen och ensam igen.
Vad gäller Julia, så närmade sig hennes butiksöppning med stormsteg.
Och stressen tog livet av henne.
Julia!
Jag trodde du hade dött.
Var det det första du tänkte?
Inte "Julia kanske gör situps"?
Jag anade inte att du skulle sy i den positionen.
Vad gör du?
Jag fick ont i ryggen av att huka över klänningarna,
men ville inte sluta arbeta.
- Det här verkade vettigt. - Hur är det här vettigt?
- Du måste ta en paus. - Älskling, butiken öppnar om tre veckor.
Jag har ett pressat schema. Jag måste jobba, äta, jobba, jobba.
- Sova då? - Var inte dum.
Jag kan inte sova här. Det här är min arbetsplats.
Då kanske du borde gå hem.
Hur ska jag då kunna jobba? Tro mig. Jag har allt under kontroll.
Nu sträckte jag ett revben!
Jag får jobba på sidan.
Japp. Det här funkar.
Hallå. Kan jag få...
- Ursäkta, jag var här först. - Förlåt mig. Jag såg inte...
Nora?
- Sonia? Är det du? - Ja! Hur mår du?
- Otroligt! Du ser fantastisk ut! - Tack. Vad snällt du är.
Jag ser nog bättre ut utan svullna ögon och rinnande mascara.
Du är dig lik.
Mamma och Sonia var änkor som brukade sörja på kyrkogården ihop.
Sonia såg inte ut att vara i sorg längre.
Berätta. Varför är du här? Du har väl en "jag"-dag?
Vad är en "jag"-dag?
Eller hur? Varje mors dilemma.
Vi lägger all vår tid på att uppfostra barn, lära dem, arbeta.
Plötsligt behöver de oss inte längre, och då undrar vi: "Vad ska jag göra nu?"
- Exakt. - Har jag fel?
Jag känner precis likadant. Jag har försökt allt, men är bara vilsen.
- Var inte blyg, berätta din hemlighet. - Hemlighet vet jag inte, men...
...det finns ett ställe jag går till, som har förändrat mitt liv.
- Det kan förändra ditt också. - Åh, wow.
- Ta en titt. - Ja! Tack.
- Har du tid? - Visst.
Min drake lär ändå aldrig få luft under vingarna,
- likt mitt förhållande. Men börja du. - Okej.
Det gäller Julia.
Hon är så stressad över butiksöppningen, jag oroar mig för henne.
Det låter som ett problem.
Men inte lika stort som mitt.
Sen Lupe gav mig mer tid att fria till Lorena,
börjar vi lära känna varandra. Du vet?
Jag såg ett kompatibilitetstest i tidningen Que Fun,
och tänkte: "Vad kul."
- Så kul! - Nej! Inte kul.
Vi gjorde testet och fick bara 13%. Vi är knappt överens om nåt.
Musik, filmer, nedsippringsekonomi. Hon är för det, för det låter som regn.
Sluta. Julia och jag gjorde samma test. Det är meningslöst.
- Jaså? Vad fick ni för poäng? - Nittiosju procent.
Så klart. Máximo, du har inget problem.
Jag vill bara få Julia att göra annat än att jobba.
Och slappna av lite.
Tja, det finns en ny juvel i staden.
La Puerta Secreta Cantina.
Bjud ut henne för att ha lite kul.
Deras guacamole ska kunna förändra liv. Det vore perfekt.
Eller åtminstone 97% perfekt.
Vi fick faktiskt 98.
Jag drog av en procent så du skulle må bättre.
Åh, Memo. Upp med hakan. Du och Lorena måste ha nåt gemensamt.
Ost.
Båda gillar ost. Det är den enda frågan vi klarade.
Ost är bra.
Den här gillar jag. Jag ser manligare ut.
På andra sidan staden,
avbröts Saras och Estebans shoppingtur av tre fresas.
Tyvärr, señorita, det är ett bra pris.
Armbandet är handgjort. Mitt arbete måste löna sig.
Jag vet. Jag kan väl betala det jag tycker det är värt?
Du kan väl betala det han begär?
Vänta. Pratade hon med jordgubbar?
Jordgubbar?
- Ja. Betyder inte"fresas" jordgubbar? - Dios mío.
Det är även slang för "snobbiga tjejer".
Ja, det är mer logiskt. Okej, fortsätt.
Ursäkta?
Sara, vi kanske borde gå.
Ja, Sara. Lyssna på din pojkvän.
Han är min styvfar. Men...
...med dina pappakomplex förstår jag att han är din typ.
Lägg av, tjejer. Hon skulle aldrig ha en pojkvän.
Ser ni inte att hon är tortillera?
Du vet väl att det betyder kvinna som gör tortillas, va?
- Rätt skum förolämpning. - Jag menade: "Kvinna som gillar kvinnor."
Ännu mer vagt.
- Du gillar kvinnor. - Nej, det gör jag inte.
Ni hörde henne. Stick härifrån.
- Hon gillar inte er. - Nej! Jo, det gör jag.
- Du misstolkar mina ord. - Nej. Du använder fel ord.
Vill du irritera mig ska jag underlätta och säga att jag är lesbisk.
Och ni är mobbare med hår som liknar hästtagel.
Ha så kul med att vara vidriga.
Behöver ni snacks, säljer de morötter där borta. Jättegoda.
Samtidigt kämpade Lupe med
att Lorena blivit befordrad från tvättstugan,
och att hennes ersättare inte underlättade nåt.
Jag har undrat.
När visste du att tvätt var din passion?
Jag hade hyra att betala och skaffade ett jobb.
Fascinerande.
Du vet, jag tycker det är viktigt att lära känna dem man jobbar med.
Skala deras själars lök. Då kommer man till det gottiga.
- Det är då man gråter. - Det gör jag redan.
Förklara ditt tankesätt.
Hur skulle du beskriva din filosofi gällande tvätt?
En skopa per maskin.
Jaså? Jag trodde det var tio gånger mer.
Jäklar!
ÖPPNAR INOM KORT
Det här stör mig inte,
men de här hyllorna måste sänkas för att göra plats för spegeln.
Tack. Du. En sak till.
Jag hatar den här pelaren. Kan vi flytta den?
- Den är bärande. - Är det ett ja?
Stopp! Upp med händerna! Inget mer jobb. Kulpolisen!
- Det där är en ambulans. - Poängen är... att det är akut.
Du är alldeles för stressad, så jag ska bjuda ut dig.
Nu? Jag kan inte. Jag har för mycket att göra.
Snälla. Bara en eftermiddag.
Tvinga mig inte att slå på sirenerna igen.
Visst.
Sara. Du gick så snabbt.
- Jag hann inte prata med dig. - Jag vet att jag gick för långt.
- Men de förtjänade det. - Jag är inte upprörd.
Jag är faktiskt förvånad.
Sättet du uttryckte dig på och satte dina fiender på plats.
- Ja, det var kul. - Nej, det var en debatt.
Snart börjar en turnering här i Acapulco. Du borde delta i den.
Vinnaren får ett collegestipendium. Till och med till USA.
Hur vet du allt det här?
För att jag deltog en gång. Titta.
Det här är min favoritdebattbok.
- Visst är hon vacker? - Debatterade du?
Men du är så...du.
Din mor får dig att ändra dig bara genom att harkla sig.
Jag var ostoppbar.
De kallade mig "Esteban-ator". För jag utplånade alla.
Inte ordagrant. Du fattar.
Tack. Inte intresserad.
Okej.
Jag lämnar den här ifall du ändrar dig.
Kapitel fem kommer förstumma dig.
Återigen, inte ordagrant.
Åh, och...
...du ska veta att du inte förtjänade det de där tjejerna sa till dig.
Sara tyckte inte heller att hon förtjänade det.
Och ett stipendium lät bra.
Det skulle föra henne långt bort från Acapulcos fresas.
Kanske hela vägen till New York.
Okej, du hade rätt. Det här stället är coolt.
Ser du? Jag är så glad att du sa ja.
Nu kan du lämna dina bekymmer därhän och njuta av denna juvel.
- Bara du och jag. - Máximo! Julia!
Memo?
- Vilken överraskning. - Hej, tjejen!
Hej! Välkomna till La Puerta Secreta. Vill ni sitta tillsammans?
- Vi vill inte vara till besvär. - Inget besvär.
- Nej, vi... - Det är redan gjort!
Åh, vilken service!
Okej. Lite ändrade planer, men det här blir toppen.
Hur ofta får vi umgås med våra kära vänner?
Vad i helvete gör ni här? Du rekommenderade stället.
Ja. Det lät som en så bra idé att jag hoppade på tåget.
Jag måste hitta nåt jag och Lorena har gemensamt.
- Vill nån ha en förrätt? - Vi!
Titta, mi amor! De har queso fundido. Jag älskar ost. Du älskar ost.
- Ska vi dela på en portion? - Nej tack. Jag tycker inte om att dela.
Jag vill ha räkor.
Tycker du inte om att dela?
Nora kunde inte glömma flyern.
RUM 3
Hon bad tio Ave Marias...
...och gick för att ta sig en titt.
Hon tog sig till andra sidan staden utan att nån hon kände såg henne.
Förutom Diane.
- La gringa. - Förlåt att jag är sen,
men man får visst inte blockera gränder. Vem kunde ana det?
Vänta. Diane? Din chef? Varför var hon där?
Minns du att hon sålde träningsvideor i åratal?
Om jag minns? Min favorit var Lår Misérables.
Hon ägnade tydligen sin "jag"-tid med att hålla såna klasser.
Nåt min mor inte var beredd på.
Doña Nora, är det du?
Vad gör du här?
Dansar?
Vet inte vad det betyder, men kom fram! Nya dansare längst fram.
Ingen fara. Jag står bra här.
Åh, nej! Du ska känna dig välkommen för att du tog dig ända hit.
Och solen kikar ut...
...så fixa ditt put!
Hurra.
Måste vara trevligt att dela med den man älskar.
Älskling, vill du inte ha några av mina chapulines?
Jag kan kasta in en i din mun.
- Som hibachi. - Jag hatar hibachi.
Vad?
Det är ju den bästa blandningen av mat och kampsport!
- Allt sammanstrålar för att skapa... - En medelmåttig wokrätt.
Du.
- Vad gör du? - Minns du skyltdockan?
Jag insåg att det var axelbandet som störde mig.
Om jag flyttar det till den här sidan, blir passformen bättre.
Vad bra.
Men du skulle ju inte arbeta. Du skulle ju slappna av, om du minns?
- Är det här avslappnande? - De kan göra vulkaner av lök!
Du förstör min plan med Julia.
Kan du sluta oroa dig för ett dumt test och bara trivas?
Åh, förlåt.
Memo uppfattade ditt memo.
Ser du? Allt väl. Från och med nu blir det lugnt.
Máximo?
Isabel?
- Wow. Vilken...överraskning. - Ja.
Jag kan tänka mig andra ord också.
Vad gör du här?
Jag väntar på nån. Dödar lite tid med en paloma.
Du skojar! Paloma!
- Isabel är Palomas mamma. - Sablar! Du är smart, Hugo.
Isabel är faktiskt Palomas mamma. Och en bra mamma dessutom.
Var det då det tog slut mellan dig och Julia?
Gud. Var det den kvällen Paloma blev till?
Det var 1985. Lugn. Matematiken går inte ihop.
Jag vet inte vad jag ska tro. Är du ens min morbror?
Hugo! Du glömmer bort att andas.
In.
Ut.
In.
Och ut.
Jag kommer till den delen. Fortsätt lyssna. Okej?
Jag skulle gärna stanna, men jag ska hitta mitt...
Tyvärr, señora. Ditt bord är inte färdigt.
Vill du vänta med dina vänner? Jag kan hämta en stol.
Nej!
Inga... problem.
Vad kul.
Okej, mis queridas fabulosas!
Fem, sex, sju, och brazos, brazos. Piernas, piernas.
Brazos, brazos. Piernas, piernas.
Den här delen.
Visa er kraft! Och åt sidan. Och tre, och fyra.
Kom igen, Nora. Du är nygift. Visa dina rörelser.
Uno, dos, tres. Uno, dos, tres.
Ah! Ah! Ah! Och runt.
Nora, stopp!
Jag menar, "estop"!
Det är okej. Jag förstår engelska bättre än jag äter.
Kom då tillbaka in. Snälla.
Nej, jag kan inte. Jag är inte en bra dansare.
Vem bryr sig? Här handlar det inte om att döma.
Det handlar om att vara sig själv och anamma sin kraft.
Därför började jag undervisa här.
Jag behövde en plats
där jag kunde stänga världen och andras åsikter ute
- och bara vara fri, förstår du? - Nej.
Nora.
Aquí, behöver jag inte vara perfecto.
Aquí, är jag bara mujer.
En mujer med enastående bäckenstöt.
Så här. Uff!
Du kan också!
Så där ja!
- Men kvinnorna. De tittar. - Glöm dem.
Bara blunda,
tänk dig att du är ensam i rummet, och dansa. För din skull. Ingen annans.
- Okej. Jag ska försöka. - Fantástico!
Men de här kläderna är no bueno. Vi ska hitta nåt åt dig.
Har nån ändrat sig?
- Du lurade mig. Det är som i skolan! - Jag vet. Du hatar skolan.
Nej. Skolan hatar mig! Den är lika tråkig och dum som den här boken.
Jag har slösat två timmar på den.
- Det är ingenting. Ge den mer tid. - Varför?
Det här är inte min grej.
I skolan finns bara ett sätt att göra allt, och jag gör alltid fel.
Vad gör det för nytta?
Vet du, du har rätt.
Det här är för svårt för dig. Du klarar nog inte av det.
- Ursäkta? Vilken ad hominem sak att säga. - Jag förstår inte vad du menar.
När man attackerar personen och inte argumentet.
Det sämsta sättet att debattera.
Jaså?
- Jaha. Alla säger att det funkar. - Det är ad populum.
Att alla säger nåt innebär inte att det är sant.
- Det står i din bok. - Okej. Du lärde dig några termer.
Det innebär inte att du kan tillämpa dem i en debatt
när argumenten flyger i rasande fart.
När jag känner mig inträngd är det som om jag ser argumentet.
När andra snubblar över orden, står mina framför mig.
Det är min gåva, och skälet till att jag klarar det här.
Grattis. Du lyckades argumentera för varför du ska debattera.
Esteban-ator.
Tumlaren är klar!
Jag tänkte bara titta en minut, men det är hypnotiserande.
Jag har stirrat på morgonrockarna i timmar.
Timmar? De behöver bara 20 minuter!
Gulligt! Jag visste inte att vi hade barnrockar.
Det har vi inte. De var i vuxenstorlek.
Chad var den sämsta tvättare Lupe nånsin sett.
Men han var chefens son,
så om hon skulle bli av med honom, krävdes kreativitet.
Grattis, Chad! Du har befordrats.
- Jaså? Varför? - Det finns inget mer jag kan lära dig.
Nu kan du flyga vidare. Långt härifrån.
- Jag vet inte vad jag ska säga. - "Hejdå" funkar.
Det här har betytt mycket för mig.
Innan det här pratade vi knappt. Men nu ser jag dig.
Jag menar, utan din anda och din värme skulle Las Colinas väv repas upp.
Bokstavligen.
- Det är bara ett jobb. - Nej. Nej, Lupe.
Lupita. Får jag säga så?
- Nej. - Lupita.
Sättet du svävar från handduk till handduk och tillbaka igen, det är som en sång.
Och du är en sångfågel.
Isabel.
Kul att se dig. När sågs vi sist?
Jag är inte säker,
men jag tror det var samma dag Máximo sa att han var kär i dig och inte mig.
- Typ tre månader? Mer eller mindre. - Klassisk Isabel.
Det här är jätteobekvämt.
- Äntligen nåt vi är överens om! - Kan du sluta?
Tyvärr hade jag bara ökat Julias stress.
Men tacksamt nog fanns det en sak som kunde rädda situationen.
La Puerta Secretas världsberömda guacamole.
- Okej! Redo att hugga in? - Ja, tack. Allt är bättre än mer småprat.
- Ja. Vi äter och går. - Din önskan är min lag.
Är den inte klar än?
Först, showens stjärna.
Den här lilla killen kommer från Michoacáns djungel.
Både len och syrlig,
dess smak reflekterar vår stolta kulturs tvåfald.
Och den här killens vackra historia
börjar på en gård som drivs av en man vid namn Calixto Gutierrez,
före detta spelare i Red Sharks.
Nu räcker det! Jag gör den själv!
Ge hit den där.
Julia.
Julia! Julia!
Ge mig morteln.
Jag vet att du är upprörd, men...
Klart jag är upprörd. Jag ville inte ens gå hit.
- Jag ville att du skulle slappna av. - Det är just det!
Jag ville inte slappna av.
Jag ville jobba på butiken, men du lät mig inte.
Vad skulle jag göra?
- Du var så stressad. Det var ett problem. - För vem?
Dig eller mig? För jag var okej.
Min mamma lydde Dianes råd och stängde världen ute.
- Okej, mina damer. - Jag visste inte vad hon tänkte, men...
Nu är det er tur att skina.
...jag tänker mig att det såg ut så här.
I själva verket låg hon fortfarande några steg efter.
Men det var okej, för hon diggade det och dansade för sin egen skull.
Vart tog de vägen?
Efter att Lorena bad om sin egen guacamole,
blev Memo galen, och hon stack.
Julia har också gått.
Jag gjorde verkligen bort mig.
Jag ville bara hjälpa henne ta en paus.
Du menar rädda henne från jobbet?
Hon behövde inte räddas. Det är hennes jobb. Hon vet vad hon gör.
Jag vet, men alla behöver sakta ner ibland.
Säger han som aldrig saktar ner.
Du och Julia är mer lika än du tror.
Ni är ambitiösa, drivna, envisa.
Hennes intensitet är en del av det som attraherade dig.
Vi är nog rätt lika.
Nittioåtta procent lika.
Undra på att ni funkar så bra ihop.
Det är irriterande.
Det var kul att träffa på dig.
Det var skumt att träffa på dig.
Det jag ville säga...
Jag beklagar hur det tog slut mellan oss.
- Jag vill inte att du ska känna... - Isabel?
Min dejt är här.
Strunt samma. Det verkar ha löst sig bra för dig.
Lorena!
Lorena, nej!
Kliv inte på bussen!
Den kommer om tio minuter.
Då hade det räckt att gå raskt.
Förlåt att jag är så galen idag. Det är bara...
Vi sköt upp vår förlovning för att lära känna varandra bättre.
Men nu är det som om vi vet för mycket.
Vänta.
Var allt det här bara för det där dumma testet?
Det var bara på skoj. Det framgår av namnet. "Que Fun."
Men...
...tänk om vi inte har tillräckligt mycket gemensamt?
Om du bestämmer att jag inte är den rätte?
Tretton procent är ingen vinnande siffra.
Vem bryr sig?
Vet du vad som hade mindre än 13% chans?
Att Hugo Sánchez skulle åka till Spanien och bli årets bästa målgörare.
Hur vet du det?
- Du hatar fotboll. - Jag gjorde det.
Men när jag förstod hur mycket fotboll betydde för dig,
började jag titta på matcher och...
Jag vet inte. Jag tyckte det var intressant.
Oj, Lolo.
Tänk att du skulle göra nåt sånt för min skull.
Man gör sånt när man älskar nån.
Älskar du mig?
Jag älskar dig också.
Ännu en sak vi har gemensamt.
Du.
Nu när vi båda gillar fotboll, är vi uppe i 18%.
Du din...
Du är så fånig.
Alla relationer har utmaningar.
- Jag gör det. - Jag vet.
Det är bara...
Här. Jag förstår inte den här delen.
Ibland handlar det om att komma över olika förväntningar.
Du kommer väl nästa vecka?
Ja!
Ibland handlar det om att hitta ett gemensamt språk.
Vad är din filosofi om kompost?
Ibland kan det kännas som om de utmaningarna är oöverstigliga.
Ja, vem behöver ord?
Men ofta blir man förvånad.
Den dagen slutade jag försöka laga Julia,
och mötte henne istället där hon var.
Jag tog med guacamole.
Den är värd de tre år det tog att göra den.
Vad gör du här?
Jag krälar i stoftet.
Jag är ledsen, Julia.
Jag menade inte att få dig att känna att ditt arbete är oviktigt.
För det är viktigt.
Det är en förlängning av dig, din passion.
Och det är fantastiskt.
- Inte alla tjejer kan sy på golvet. - På golvet, på taket.
Du kan sy var du vill.
Du har din process, jag respekterar det.
Du glömde den här.
Tack.
Jag kanske kan ta en liten paus ändå.
Nej. Du måste jobba.
Jag tog med några mappar, så distrahera mig inte.
Från och med nu är inte ens ögonkontakt tillåten.
- Jag såg inget. - Jag såg dig titta på mig.
Julia och jag överlevde den kvällen
och många framtida kvällar. Det var inte förrän på 90-talet,
när jag hade ascoola, blekta igelkottstoppar,
- som Isabel och jag träffades igen. - Vad hände?
- Det är en lång historia. - Det är liksom din grej.
Men Isabel och jag passade aldrig bra ihop.
När hon fick veta att hon var gravid,
hade vi tappat kontakten.
Jag visste inte ens att Paloma fanns förrän hon hittade mig när hon var 13.
Varför sa inte Isabel nåt?
Jag var så fokuserad på att bygga upp mitt företag.
Jag var inte direkt årets pappa-material.
Jag tror att hon försökte skydda Paloma och sig själv.
- Och kanske även mig. - Det verkar vettigt.
Jag har lite frågor om de blekta igelkottstopparna.
- Jag också. Var du ironisk eller... - Du ska inte skämta om hår.
Men jag förstår inte det där med Julia.
Varför berättar du inte vad som hände med henne?
Jag kanske hoppas att det inte är över än.
Okej, killar! Vi är framme.
Jag kan inte fatta att det har gått 20 år.
Men det magiska med Las Colinas är,
att oavsett hur mycket man förändras...
...känns det alltid likadant?
Varför fick jag för mig att det var rosa?
Undertexter: Victoria Heaps