"Лас Колинас" има над 80-годишна история,
но след последните обновления изглежда по-свеж и модерен от всякога.
С картата за елитни клиенти ще се насладите на специални екстри
като достъп до нашия бюфет, прочут в целия свят.
Пийнете коктейл "Маргарита" в бар "Мистър Тортуга"...
Има грешка!
Резервирах апартамент, а не кутийка.
Как всички стаи се водят "апартамент"?
Добре. Знаете ли дали Хулия Гонсалес вече е пристигнала?
Знам, че не издавате кои са гостите ви, но аз я познавам.
Така де, навремето я познавах. Дълга история на приливи и отливи,
пълна с недоразумения, довели до много интриги,
но в същото време и с романтика...
Ало?
Ало!
Пакетни оферти!
Хюго, гледа ли ти се "Професия блондинка" и подцененото му продължение?
Джо!
Трябва да разбера кога идва Хулия.
Можеш ли да пуснеш в действие чара си и да подпиташ на рецепцията?
- Естествено, шефе, веднага. - Благодаря.
Само ще отскоча да хапна нещичко в бара.
Вманиачаваш се по това място.
Явно оставаме двамата.
Една приказка за лека нощ?
Точно сега ли? Мия си зъбите.
Майчице. Що за падение!
През 1985 г. имахме високи стандарти.
А бутикът на Хулия беше върхът.
До откриването оставаха няколко дни
и на финалната права всички помагаха.
Ето последните.
Не е за вярване, ще бъдем на бляскаво събитие.
Дори си купих втора вратовръзка и този път не е кафява.
По-скоро е наситено бежова...
Я чакайте. И втората ли е кафява?
Убедих Сара да облече роклята от първото си причастие. Красота!
Мамо, нужно ли е? В джоба открих парче нафора.
Не се хаби, няма как да победиш в този дебат.
Толкова много правите за мен!
- Благодаря ви. - Гордеем се с теб, Хулия.
Няма по-хубави пошли рокли.
Ела тук.
Какво има? Мама да не те стисна твърде силно?
На завършването ми щеше да ми счупи ребро.
Не, просто...
Щеше ми се и моето семейство да е до мен.
Родителите й живееха в Колумбия.
Дори не можех да си представя да празнувам без близките си.
Но се сетих, че може би има решение.
Спокойно, любов моя. Откриването ще е страхотно.
Откриването ще е провал.
Алехандро Вера не бива да завари комплекса в този вид!
- Имаш предвид... - Я стига, дон Пабло!
Храстите са се превърнали в жив плет. Знаеш, че не понасям плетове!
Вече усещам как Алехандро се взира в мен
с ония ми ти тайнствени, укоряващи очи с цвят на какао.
На какао ли? По-скоро на говно!
Писна ми! Всички трябва да помогнат за събитието.
Наеми още хора, ако е нужно.
Но никой няма да спи, докато комплексът не заблести!
Имаме проблем с Даян.
Алехандро Вера изнервя Даян.
А изнерви ли се Даян, се изнервят и служителите.
В хотелиерския бизнес това е началото на края.
- Да й запазя масаж на четири ръце? - И осем няма да са достатъчни.
То и няма как. Къде ще застанат всички?
За да затворим устата на Алехандро Вера, ни е нужен някакъв коз.
- Книгата на тайните! - Обикновен тефтер.
Но виж колко информация имаме за Вера.
"Обича севиче"? Това ли е всичко?
Г-н Вера е много затворен човек.
Ето защо трябва да се сближиш с него на откриването на бутика.
Намери някакви допирни точки.
Може да сподели нещо, което да използваме при нужда.
- Агент под прикритие ли ще бъда? - Нищо подобно.
- Ще нося ли микрофон? - Не, това е фино изкуство.
Ясно, отивам да си разработя образ.
Няма нужда, ти си Максимо Гаярдо!
Книга на тайните.
Името взе да ми допада.
Дойде време да открием бутика на Хулия.
Големият ден! Как се чувстваш?
Какви ти чувства! Отваряме след четири часа.
Но съм планирала всичко, не очаквам изненади.
Никакви изненади.
- Какво беше това? - Кое?
Хихикането.
Максимо, да не си намислил нещо?
Ако е така, кажи. Никакви изненади днес.
Добре де, мислех да ти кажа следобед,
но уредих родителите ти да дойдат от Меделин.
Ще пристигнат точно навреме.
Не!
- Това израз на радост ли е? - Не!
Добре, ама нали каза, че искаш вашите да са до теб?
Емоционално, не физически!
Защо тогава се изрази така?
Скъпи, много мил жест, но нашите са дипломати.
Много влиятелни хора.
Истински сноби.
Смятат модното поприще за нещо глупаво и лековато.
И под нивото ми.
Значи точно сега е моментът да покажеш на родителите си, че грешат.
Само погледни, страхотно е!
Магазин с ръчно изработени дрехи не е нещо лековато.
Само си представи физиономиите им.
Първо, виждат как драматично отваряш вратите.
Второ, някой им поднася изискано шампанско.
И трето, ти вдигаш тост, в който им благодариш...
За това, че не вярвахте в мен, което само ме стимулира.
Изяжте се, Раул и Вероника!
Ще го измислим заедно.
Планът ти всъщност е перфектен, благодаря.
- Майчице! - Какво? Просто целувка.
За това ли говориш?
Подмладява кожата.
Имам и няколко крема в банята.
Плюс разни тонери и серуми.
Железният човек, ама евтинджос.
Хотелското осветление е лошо, трябва да се освежа.
Дори ти имаш вид на 16-годишен.
Сега да преминем на откриването.
Събитието вече започваше.
Така де, донякъде.
Простете, още ли не е отворено?
След мъничко. Междувременно се насладете на коктейлите.
- Благодаря. - Хектор, зареждай още!
- Бързо! - Като колежка те харесвах повече.
- Лорена, помагай. - Какво става, Коко Шанел?
Нашите ще дойдат всеки момент. Ще ми дадеш ли знак?
Искам тостът да съвпадне с влизането им.
- Колко драматично! Добре. - Благодаря.
Съсипа прекрасната си бяла рокля.
Аз ли съм виновна, че направи сос?
Виновна си, че три вечери яде с нея. И сега сме като трън в очите.
Гледайте, държа мини бурито.
Или пък съм великан и държа нормално бурито.
Помощ!
Стига, дръжте се нормално, тук сме заради Хулия.
- Да не привличаме вниманието. - Нора!
Нора ценеше новата си треньорка,
но не беше готова да разкрие какво ги свързва.
Привет, шефке на Максимо и нищо повече.
Вярно! Радвам се да те видя, майко на Максимо и нищо повече.
Браво.
И моя съпруга.
Ето нещо, което Сладоледения Джони върши добре.
Хулия чакаше родителите си,
а аз се заех с тайната си шпионска мисия - да се сближа с Алехандро Вера.
Сеньор Вера!
Трябваше само да открия нещо, което ни свързва.
Севичето!
Реших да започна с нещо простичко, което всеки мексиканец харесва.
Напрегнат мач беше снощи, нали?
- Какъв мач? - Футболен.
Откакто с брат ми продадохме отбора си, не следя футбола.
Ясно. Не че съм притежавал отбор, но веднъж продадох колело
и мигом загубих интерес към него.
Ама вярно е лято, а?
Вярно - Вера.
Прекрасен сезон.
Мразя лятото.
Съсипва ми косата. Затова мръднах до Австрия със самолета ми.
Страхотно! Харесвам кенгура.
- Какво? - Кенгура.
- Сладурчета са. - Какво?
- Какво?
Какво?
Ето я Даян. Ще отида да я видя. Драго ми беше, Максимо.
Австралия, тъпако.
- Максимо Гаярдо. - Познаваме ли се?
Не позна ли сестра ми?
- Навремето много си падаше по мен. - Вярно, Инес!
Тази е Дулсе.
Дулсе, да.
Фрасна ме с маракаси на рождения ден на Инес.
Маракасите бяха на Инес, а рожденият ден - на Флор.
Много сме, трудно е човек да се ориентира.
Дон Пабло нае Дулсе да помага на партито.
Докато аз за пръв път ще се забавлявам като гост тук,
тя ще мие чинии.
Не че е нещо лошо.
По-добре е, отколкото да гледам децата на сестра ми.
Стана страшно, като намериха ножовете.
- Сетих се, ти си шегаджийката. - Бъркаш ме със Силвия.
Няма да продадем нищо, ако висим отвън.
Дано моделите са хубави.
Извинявай, но какво разбираш ти от дамска мода?
Дрехите по пода на спалнята не се броят.
Повярвай ми, Даян, знам това-онова за женското тяло.
- Извинявай, неприятно ли ти е? - Защо да ми е неприятно?
Защото жената, в която беше влюбен, явно флиртува с мъж,
който е известен, доста по-богат от теб, а и малко по-висок.
Изобщо не е по-висок от мен!
- А и отношенията им са професионални. - Я стига.
Достатъчно сапунки съм гледал. Тези двамата горят от страст.
Благодаря.
Хулия, време е! Няма да продадем нищо, ако висим отвън.
Вярно, права сте.
Но ще отворите ли вие? Не съм готова да съм център на внимание.
Сигурна ли си? Не искам да те засенчвам.
Дами и господа,
за мен е огромна чест и страхотна привилегия да ви приветствам
в бутик "Хулия Гонсалес".
Браво, Хулия!
Родителите на Хулия пропуснаха първата фаза на откриването,
но тя държеше да присъстват за останалото.
Бето да не отваря шампанското, докато не дам знак.
- Какъв е знакът? - Ще ви извикам да отворите шампанското.
- Помагай ми, не ми пречи! - Добре де. Не мога да те позная.
Леко.
- Здрасти. - Момичето със супата. "Гоу-Гоус".
- Какво правиш тук? - Една приятелка отваря бутик. Ти?
На обяд съм с нашите. Много харесват стридите тук.
- Типичен богаташки петък. - Абсолютно.
И ние ги обожаваме, все стриди ядем.
Чак вече са ми втръснали.
- Аз ще се връщам. - Ще се радвам да се видим пак.
Да отидем някъде като нормални хора.
Идеята ти ми допада. Ако изключим това за "нормалните хора".
Ето телефонния ми номер.
Винаги ли си носиш химикалка?
Има полза. Онзиден се запознах с голяма сладурана.
Знаеш ли какво, приятелката ми е заета, няма да забележи, че ме няма.
Да отидем някъде сега?
- Ордьовър? Ще рече мезе. - Езиците не са ти сила, Чад.
- В смисъл? - Сервитьор ли си вече?
- Беше градинар. - Пако ме повиши. За благото на хотела.
Защо не каза, че е толкова забавно? Все едно раздаваш прегръдки на всички.
- Прегръдка? - Стига, Чад. Дай.
Изяде ми прегръдките.
- Цяло ли го глътна? Добре ли си? - Добре ли ти изглеждам?
- Нашите трябваше вече да са тук. - Сигурно има задръстване.
- Само дъвчи. - Ти дъвчи! Цял ден не съм яла.
- Повярвай ми, знам какво е. - Така ли?
- За какво говорите? - За караниците с гаджета.
Понякога не знам да помагам ли, или само да слушам.
Не ми говори. Жените никога не можеш да ги разбереш.
Не знам дали...
Насред изречението ми просветна, че това е общото помежду ни.
Най-сетне бях открил начин да се сближим, макар и с леко разкрасяване.
Жени! Нямам думи. Направо са...
Все си викаш: "Какво?".
- Какво? - Какво?
Именно, добре го каза.
Ела да ударим по едно уиски.
Супер е!
Меко казано.
Още?
Не мога, ужас.
Слава богу.
Не знам как го пие баща ми.
Твоят харесва ли мескал?
Всъщност...
Баща ми почина.
Много съжалявам.
Няма нищо. Много години минаха.
Но още ми липсва.
Може би трябва да ти кажа също, че изобщо не съм богата.
Тук съм само защото брат ми работи в комплекса.
Извинявай, не знам защо го премълчах.
Сърдиш ли се?
Да се сърдя?
Парите изобщо не ме интересуват. Нашите ги ринат с лопати, а са кофти хора.
Ти обаче си различна.
Имаш вид на рок звезда.
- Така ли? - Да.
- Според майка ми се обличам като иконом. - Ама готин.
Де да можех и аз така. Тази рокля ужасно ме дразни.
Знаеш ли какво?
- Какво правиш? - Влизам в морето.
Вълните са толкова хубави!
Идваш ли, или те е страх?
Не позволявай да ти говори така.
- Кого имаш предвид? - Г-н Вера.
Държи се непочтително. Сваля те сякаш си някоя от фенките му.
Не си такава! Ти си голямата Даян Дейвис.
Наистина съм голямата Даян Дейвис.
Ще издигат паметници в твоя чест.
Затова следващия път, когато вземе да те омайва,
покажи му кой е шефът тук.
Прав си, Хектор.
- Може и така да направя. - Непременно.
Заслужаваш кралско отношение.
А и не е чак толкова висок.
Сложно нещо е любовта. И рай, и ад.
С бившата ми съпруга беше ад.
Но няма да повторя тази грешка.
Значи сте се отрекли от любовта?
От любовта - да. От жените - никога.
Не говорете така. Бас държа, че любовта ви причаква зад ъгъла.
Още си млад и зелен.
- Любимото ви, г-н Вера. - Благодаря.
- Не. - Иска, иска.
- Благодаря. - Моля.
Чакай, ти не миеше ли чинии?
Да, но някакъв белчо, Чад, дойде в кухнята и настоя той да ги мие.
Вероятно е част от духовното му просветление.
Сигурно. Както и да е, ако имате нужда от нещо, насреща съм.
- Благодаря. - Моля.
Обаждането, което очаквахте.
- Благодаря. - Сякаш сте от бъдещето.
Трябва да реша един проблем.
Какво стана с Елена?
- Казах още да не отваряте шампанското! - Клиентите ме умоляваха.
А и барман да не разлива алкохол, е все едно хирург да не оперира.
Не можеш ли да върнеш тапата?
- Хулия, всичко е наред. - Не е! Казах му да изчака родителите ми.
- Не мога да им дам изветряло шампанско. - Най-важна е речта ти.
- Никой не може да те накара... - Реч, реч!
- Хайде, Хулия, искаме реч!
За да има някакъв шанс родителите й да чуят речта, Хулия трябваше да протака.
И така, аз...
Добре дошли. Нека спомена няколко души, преди официално да открия бутика.
Та значи...
Сладоледения Джони! Радваме се, че отново си сред нас.
Страхотен цигулар си. Какво друго?
Времето е безумно напоследък.
Ту слънце, ту облаци, после пак слънце. Да реши най-сетне!
Никак не умее да изнася речи.
Извинете ме за момент.
Излезе, че родителите й не закъсняват, а няма да дойдат.
Трябвало да се погрижат за нещо "важно",
но се надявали "забавата" да мине добре.
Та докъде бях стигнала?
Искам да благодаря...
Съжалявам.
Обичам Елена, но трябва да се отърва от нея. Да обяснявам ли?
Закарай я насред океана.
Не можех да повярвам. Точно това търсех за Книгата на тайните.
Но Хулия ми беше по-важна.
Ела.
Някой може да ни види.
Добре, щом не искаш.
Чакай, спри. Не може ли да пропуснем свалката на мама?
Прав си, не съобразих. Добре, продължавам нататък.
Ето те.
Те няма да дойдат.
Чувствам се ужасно.
Не биваше да ги каня, без да говоря с теб.
Исках да те зарадвам на големия ти ден.
Но беше глупаво.
Не се сърдя на теб,
а на себе си.
Все очаквам подкрепа от нашите, а е напълно ясно,
че те не одобряват мечтата ми.
Залагат кога ще се омъжа за някой от 15-те адвокати, които са ми уредили.
Петнайсет? Явно в Колумбия много се съдите.
Родителите ти са луди да не виждат каквото виждам аз.
- Както и всички останали. - Чу ли какви ги дрънках за времето?
Вярно, шиенето ти се удава повече.
Но когато последно бяхме тук, ти работеше на рецепцията и имаше скицник.
А виж се сега! Трябва да се гордееш със себе си, Хулия.
Независимо дали вашите го оценяват.
Един от адвокатите беше много симпатичен. Така че внимавай.
Въпреки думите ми, радостта й не бе пълна.
Докато не видя първата си клиентка.
- Доня Нора! - Хулия.
Прекрасни сте - и ти, и бутикът. Честито.
Знам, че касата още не е отворена,
но бързах да грабна тази рокля, преди да ми я вземат под носа.
Сигурна ли си? Не е нужно да ми правиш услуга.
Не е услуга, прекрасна е.
Дори само да я гледам.
Истински шедьовър.
Цял ден Хулия бе чакала родителите си да се появят,
но осъзна, че през цялото време семейството й е било до нея.
Добре.
Бутик "Хулия Гонсалес" е официално открит!
Браво!
След като мечтаното откриване се състоя, побързах да довърша питието си с Вера.
Г-н Вера.
Даян, домъчня ли ти за мен?
Не, повече няма да търпя това отношение.
Моментът настана. Даян ще насмете Вера, той ще й отвърне остро
и ще започне студена война, само гледай.
Аз съм собственик на курортен комплекс, а не някоя празноглава хубавица.
Каквото и да си мислиш за мен, заслужавам уважение.
Ти си...
напълно права.
- Така ли? - Сериозно?
Поведението ми беше недопустимо.
Всъщност се държах по този начин,
защото съм респектиран от теб.
- Така ли? - Сериозно?
Естествено - ти си умна и уверена.
Справяш се с комплекса по-добре от мен.
Надявам се да ми простиш. Много ме е срам.
Радвам се, че се разбрахме.
Признавам, че умееш да се извиняваш.
Боже, стана...
още по-лошо!
Разгорещеният сблъсък премина в сладострастно разбирателство.
Ще вечеряш ли с мен, за да ти се реванширам?
Така ще можем да започнем отначало.
Представи си докъде може да стигне това партньорство, ако сме единомишленици.
Да, с удоволствие.
Да му се не види, изпуснах шанса си.
Като влюбени гълъбчета са.
- Неприятно ли ти е, Хектор? - Защо все това ме питат? Нищо ми няма.
Лъже.
Чакай, Чад...
- Нямаше да го пия. - Гледам да свърша по-бързо.
Мразя да мия чинии. Единствената работа, която не доведе до личностен растеж.
- А защо предложи на Дулсе да се смените? - Не съм й предлагал!
Дори не знам какво стана. Откри ме в кухнята, някак ми разбърка ума
и в следващия момент вече търках тава.
Вещерска работа.
Дон Пабло, радвам се да ви видя.
Успях да се сближа с г-н Вера и почти се сдобих с пикантерия.
Но не разбрах всичко.
Възможно ли е да планира да удави бившата си жена Елена?
Защо се смеете?
Сигурно говориш за яхтата му "Елена".
Не иска да я отстъпи на бившата си жена Линда при развода.
- Затова смята да я потопи... - В океана!
Естествено, много по-логично е.
Но откъде знаете?
Сестрата на Мемо го чула да говори по телефона и дойде да ми каже.
- Дулсе е разбрала? - Много съм впечатлен от нея.
Точно такава инициативност търсим в персонала.
- Но не е ли наета само временно? - Вече не.
Предложих й работа при басейна, точно както започна и ти.
Тя ми напомня за теб, Максимо.
Сара, къде се губи цяла вечер?
Защо косата ти е мокра?
Стига бе!
Простете, великата Хулия Гонсалес?
Сигурно сте много заета, но ви каня на танц.
И двамата не получихме точно каквото искахме,
но пък бяхме заедно.
И чувството беше...
Сега пък какво?
- Тъкмо те завих. - Какво?
Глупости, не съм малко дете.
Значи лампата в банята свети заради моя страх?
Джо.
- Колко е часът? - Късно е.
Трудно измъкнах сведенията за Хулия, но реших да ви кажа веднага.
Добре си направил. Тя тук ли е вече?
Съжалявам, шефе, но няма резервация на името на Хулия Гонсалес.
Нито една Хулия няма.
Така че... съжалявам.
Би ли постоял при Хюго за малко?
- Трябва да си проясня ума. - Разбира се.
- А може ли да... - Да, пусни си "Професия блондинка".
Супер!
Хюго, голямо забавление те чака, мой човек.
Хюго.
Нещо за хапване?
МИСТЪР ТОРТУГА
Пияни гринговци.
Превод на субтитрите Боряна Богданова