«Лас-Колінас» має понад 80-річну історію,
а після реконструкції...
ПОСЛУГИ ГОТЕЛЮ
...готель став зручніший і сучасніший, ніж будь-коли.
Учасники елітної програми мають особливі переваги...
УЧАСНИК ЕЛІТНОЇ ПРОГРАМИ
...зокрема, доступ до нашого розкішного фуршету.
А в барі «У Містера Тортуґи» можна випити смачну марґариту.
Це помилка!
Я бронював номер люкс, а не якусь кабінку.
Як це, всі ваші номери називаються люксами?
Добре.
А Хулія Ґонсалес уже заселилася?
Розумію, ви цінуєте приватність ваших гостей, але я її знаю.
Тобто колись знав. Це довга історія, повна злетів, падінь
і непорозумінь, що призвели до численних інтриг.
Проте було й чимало романтики і...
Алло.
Алло!
У них є пакетні пропозиції.
Г’юґо! Хочеш подивитися «Білявку в законі» й недооцінене продовження
«Червоне, біле й білявка»?
Джо!
Треба з'ясувати, коли приїжджає Хулія.
Можеш увімкнути свій шарм і рознюхати про неї на рецепції?
Бос, для вас – що завгодно.
- Ви для мене понад усе. - Дякую.
Та спершу заскочу по перчики халапеньйо в бар «У Містера Тортуґи».
Але ж...
Дарма тобі так подобається той бар.
Схоже, ми лишилися вдвох.
Хочеш послухати перед сном історію?
Ти серйозно? Я чищу зуби. Історія не почекає?
Що ж це таке?
На що перетворився курорт?
У 1985 році в нас хоч стандарти були.
А золотим стандартом був бутик Хулії.
До відкриття бутика лишалося всього кілька днів,
і всі помагали Хулії дійти до фінішної прямої.
Це остання партія.
Не віриться, що ми підемо в «Лас-Колінас» на таку подію.
Я навіть купив другу краватку. І вона не коричнева.
Скоріше, насиченого відтінку хакі...
Стривайте.
Чи друга краватка теж коричнева?
Я попросила Сару вдягти її сукню з конфірмації. Вона така гарна!
Мамо, а обов'язково мені йти в цьому?
Я знайшла в кишені шматочок хліба.
Навіть не старайся. Цю дискусію ти не виграєш.
Я така вдячна за все, що ви для мене робите.
- Дякую. - Хуліє, ми дуже тобою пишаємося.
Це найкрасивіші у світі розпусні сукні!
Дай обніму.
АКАПУЛЬКО
Що таке?
Мама надто міцно тебе обняла?
На випускному вона мені ледь ребро не зламала.
Не в тому річ. Просто...
Якби ж і мої рідні могли порадіти за мене так, як твої.
Батьки Хулії жили в Колумбії, за тисячі кілометрів.
Я не уявляв, як це – святкувати таку подію без своїх рідних.
А тоді усвідомив, що Хулія й не повинна.
Не переживай, кохана.
Відкриття буде грандіозне.
Відкриття Хуліїного бутика буде катастрофою.
Не можна, щоб Алехандро Вера прийшов на відкриття,
коли курорт весь отакий!
А який це «отакий»?
Та ну, дон Пабло!
Кущі так розрослися, що стали живою огорожею.
А ви знаєте, як я її не люблю.
Я вже так і бачу, як Алехандро з осудом на мене дивиться
своїми таємничими очима кольору какао.
Кольору какао?
Скоріше, кольору «кака».
Мені вже досить.
Дон Пабло, для такої події треба залучити весь персонал.
Якщо знадобиться, найміть іще людей.
Поки курорт не сяятиме, ніхто не спатиме!
У нас біда під назвою «Даян».
Алехандро Вера дратує Даян.
А якщо роздратована Даян, то роздратовані й працівники.
В індустрії гостинності це початок кінця.
Записати її на ще один масаж у чотири руки?
Та хоч у вісім рук.
Ану ж подіє.
Тільки як вони всі помістяться?
Максімо, щоб Алехандро Вера був менш контролюючий,
треба на нього натиснути.
Книга таємниць!
Звичайний журнал. Не забув?
Глянь, скільки інформації є на Вера.
АЛЕХАНДРО ВЕРА ЛЮБИТЬ СЕВІЧЕ.
«Любить севіче»?
І все?
Сеньйор Вера – дуже закрита людина,
тому треба, щоб на відкритті бутика ти з ним подружився.
Знайди з ним щось спільне.
Може, є щось таке, що стане нам у майбутньому в пригоді.
То я буду наче агент під прикриттям?
Аж ніяк.
- А мікрофон начепити? - Ніяких мікрофонів. Це діло тонке.
Ясно. Піду придумаю для свого персонажа легенду.
Ні. Нема ніякого персонажа. Ти Максімо Ґальярдо!
Книга таємниць.
А мені починає подобатися.
Час пролетів непомітно,
і не встигли ми й оком змигнути, як настав день відкриття бутика Хулії.
Сьогодні відкриття! Що почуваєш?
Мені не до почуттів. Відкриття через чотири години.
Та в мене все розписано по секундах, тож має обійтися без сюрпризів.
Так. Без сюрпризів.
- Що це було? - А що було?
Оце дівчаче хихотіння.
Максімо, ти щось задумав?
Якщо так, то скажи прямо. Сьогодні не до сюрпризів.
Добре, добре. Я хотів дочекатися обіду,
але я вмовив твоїх батьків прилетіти з Медельїна.
Вони якраз устигнуть на відкриття.
Ні! Ні, ні!
- Це ти так радієш? - Ні!
Ясно.
Ти ж сказала, що хотіла б, щоб твої батьки за тебе пораділи.
Морально, а не фізично.
То чому ж ти це так завуалювала?
Коханий, це так шляхетно, але мої батьки – дипломати.
Вони важливі і впливові особи.
Якщо чесно, вони сноби.
Для них мода – щось примітивне й легковажне.
Вона нижче мене.
Якщо хочеш показати батькам,
що мода не примітивна, то коли як не сьогодні?
Подивись на все це! Сукні неймовірні!
Мабуть, бутик суконь ручної роботи – це не так і легковажно.
Уяви вираз їхніх облич, коли вони приїдуть.
Пункт перший: вони бачать, як ти різко відчиняєш двері.
Пункт другий: їм подають по келиху найкращого шампанського.
І пункт третій: вони слухають твій чудовий тост вдячності їм...
Дякую, що ніколи в мене не вірили і що це ще більше мене заохотило.
Вдавіться, Рауль і Вероніко!
Над тостом ми ще попрацюємо.
Якщо чесно, план бездоганний. Дякую.
- Ой боже! - Що?
Вони просто поцілувалися.
А, ти про оце?
Це для молодості шкіри.
На додачу до моїх кремів у ванній кімнаті.
А також тоніків і сироваток.
Ти схожий на Залізну людину зі знижкою.
З таким паскудним освітленням це все не буде зайве.
При такому освітленні навіть ти виглядаєш на 16.
Але перенесімося в день відкриття.
Усе тільки починалося.
Принаймні дещо почалося.
Даруйте.
А бутик ще не відкрився?
Майже. Чом би вам поки що не випити коктейлю?
Дякую.
Гекторе, подавай напої.
- Поквапся. - Як колега ти була приємніша.
Лорено, потрібна твоя поміч!
Що таке, Коко Шанель?
Лорено, от-от приїдуть мої батьки.
Повідомиш, коли вони будуть тут?
Я хочу виголосити тост саме тоді, коли вони зайдуть.
- Як ефектно. Усе зроблю. - Дякую.
Ти не тільки зіпсувала сукню з конфірмації...
ГРАНДІОЗНЕ ВІДКРИТТЯ
То це я винна, що ти приготувала соус моле?
Ні, ти винна, що три дні поспіль сідала вечеряти в сукні.
А тепер усі на нас витріщаються.
Гляньте.
Я ніби тримаю крихітний бурито.
Або ж я велетень, що тримає бурито звичайного розміру.
Рятуйте!
Перестань.
Поводьтеся нормально. Це ж свято Хулії.
Не перетягуймо всю увагу на себе.
Норо!
Хоч Нора й полюбила нову фітнес-тренерку,
вона не була готова всім розкрити особливі взаємини з Даян.
Вітаю, начальнице Максімо та й годі.
Атож!
Рада вас бачити, мама Максімо та й годі.
І я рада.
Вона ще й моя дружина.
А на скрипці Джонні Ескупс грає добре і спритно.
Поки Хулія готувалася до приїзду батьків,
я зосередився на таємному шпигунському завданні: подружитися з Алехандро Вера.
Сеньйор Вера!
Треба було лише знайти з ним щось спільне.
Хлопець з севіче!
І я почав з простого: з того, що люблять усі мексиканці.
Як вам учорашній матч? Такий був напружений, правда?
Який матч?
Футбольний.
Відколи ми з братом продали футбольну команду,
я ним більше не цікавлюся.
Розумію.
Команди в мене, звісно, нема, але якось я продав свій велосипед.
І після цього на них не дивився.
На дворі літо. «Берано».
«Вера-но».
Така чудова пора року.
Не люблю літо.
Воно пересушує волосся. Тому я на тому тижні злітав в Австрію.
Прекрасно! Люблю кенгуру.
Що?
Кенгуру.
Чарівні тварини.
Що?
- Що? - Що?
Що?
О, Даян. Піду привітаюся.
Ще побачимось, Максімо.
Австралія, от же ж ідіот.
Максімо Ґальярдо.
Даруйте. Ми знайомі?
Максімо! Сестру мою не впізнаєш?
Ти був по вуха в мене закоханий. Що, забув?
Авжеж! Інес!
Це Дульсе.
Точно, Дульсе.
Ти зацідила мені маракасом на 15-річчі Інес?
Маракасом зацідила Інес, а 15-річчя було у Флор.
Не страшно. Нас у сім'ї багато, легко переплутати.
Дон Пабло найняв Дульсе допомогти на відкритті.
Я вперше буду в «Лас-Колінасі» гостем,
а вона митиме посуд.
А це геть не гірше, правда ж?
Це краще, ніж цілими днями глядіти сестриних дітей.
Вони знайшли ножі, й тепер я їх боюся.
Згадав.
Ти любиш жартувати.
Ні, то Сильвія.
Даян, ви ж розумієте, що не можна продавати сукні в коридорі?
Надіюся, сукні модні.
Даруйте, та що ви знаєте про жіночу моду?
Сукні на підлозі вашої спальні не рахуються.
Повірте, Даян.
Дещо про жіноче тіло я таки знаю.
Вибач.
- Тобі ніяково? - Чого мені має бути ніяково?
Бо жінка, в яку ти був закоханий, відкрито фліртує з тим,
кого знають далеко за межами Мексики і хто багатший і вищий за тебе.
Нічого він не вищий!
Та й у них суто ділові відносини.
Прошу тебе.
Я надивився серіалів і бачу, що їм обом
аж пече зірвати одне з одного одяг.
Дякую.
Пора, Хуліє! Не в коридорі ж продавати сукні.
Ваша правда.
А можете відчинити двері?
Я ще не готова бути в центрі уваги.
Ти впевнена?
Я не хочу красти в тебе твою мить слави.
Пані та панове,
з великою честю й гордістю представляю вам
бутик «Хулії Ґ»!
ХУЛІЯ Ґ
Так, Хуліє!
І хоч батьки Хулії пропустили перший пункт нашого плану,
вона хотіла не допустити, щоб вони пропустили другий і третій.
Скажи Бето не відкорковувати до мого сигналу шампанське.
А який буде сигнал?
Я прокричу тобі відкоркувати шампанське.
- Не тупи, Гекторе. - Добре, добре.
Бутик так тебе змінив.
Обережно.
Привіт.
Дівчина з супом.
З черги до The Go-Go.
Що тебе сюди привело?
Я прийшла на свято подруги. А тебе?
Обідаю з батьками.
Вони люблять тутешні устриці.
Типова п'ятниця мажорки.
Цілком типова.
У нашій сім'ї теж люблять устриці.
Постійно їх їмо.
Легше сказати, коли ми їх не їмо.
- Ну, мені вже пора. - Я б хотіла ще раз зустрітися.
Може, сплануймо наступну зустріч, як нормальні люди?
Непоганий хід думок.
Окрім слів про «нормальних людей».
Я дам тобі свій номер.
А ти завжди носиш з собою ручку?
Це не раз мене виручало.
Раз виручило, коли я зустріла дуже милу дівчину.
А знаєш,
моя подруга все одно зайнята.
І не помітить моєї відсутності.
Не хочеш прогулятися?
Закусок? Французькою це «крабовий пиріг».
Мови – то не твоє, правда, Чеде?
- Про що ти? - Ти тепер офіціант?
- Ти ж був садівником. - Пако мене підвищив.
Сказав, що готель від цього виграє.
Чому ти не сказав, що бути офіціантом так класно?
Ти ніби роздаєш усім обнімайки.
- Обнімайок? - Подорослішай, Чеде. Дай сюди.
З'їла всі мої обнімайки.
Ти що, проковтнула, не жуючи? Ти в порядку?
А схоже, що я в порядку?
Батьки вже мали приїхати.
Мабуть, застрягли в пробці. Усе буде добре.
- А ти жуй. - Сам жуй!
Я цілий день не їла.
- Я таке проходив. Повір мені. - Он як?
Де?
Сварився кілька разів з коханими.
Буває важко зрозуміти, треба щось для неї зробити чи просто вислухати.
Мені можеш не пояснювати.
Жінок неможливо зрозуміти.
Та власне, я не...
Не договоривши речення,
я усвідомив, що це і є те спільне, яке я шукав.
Я нарешті знайшов, як з ним зблизитися, навіть якщо доведеться дещо прикрасити.
Так! Ці жінки.
Навіть починати не хочу. Вони такі...
А ще такі: що?
- Що? - Що?
Точно. Добре сказано.
Тобі треба випити віскі. Ходімо.
Як чудово!
Таки чудово.
Ще хочеш?
Не можу. Бридке.
Слава богу.
Не розумію, як тато це п'є.
А твій тато теж любить мескаль?
Узагалі-то...
мій тато помер.
Ой боже. Пробач, Саро.
Не треба. Все нормально.
Він помер дуже давно.
Хоч я й досі за ним сумую.
А ще я повинна тобі сказати: насправді я не дуже багата.
Узагалі не багата.
Я прийшла тільки тому, що тут працює мій брат.
Вибач. Не знаю, чому зразу не сказала.
Ненавидиш мене?
Ненавиджу?
Гроші не мають для мене значення.
У батьків їх кури не клюють, а вони все одно падлюки.
А ти інакша.
Просто рок-зірка.
- Думаєш? - Так.
А мама каже, я схожа на дворецького.
На дуже привабливого.
Хотіла б і я так вдягтися.
Ця сукня так бісить.
А хоча...
- Що ти робиш? - Іду плавати.
Дивись, які чудові хвилі.
Давай наввипередки до океану. Чи ти боїшся?
Не дозволяйте йому так з собою розмовляти.
Про кого ти?
Про містера Вера.
Ніякої поваги до вас.
Відверто з вами фліртує, ніби ви його фанатка.
А ви не фанатка!
Ви сама Даян Девіс.
Я таки сама Даян Девіс.
Колись на вашу честь робитимуть статуї.
І коли він знов застосує проти вас отой свій дебільний шарм,
покажіть, хто тут бос.
Твоя правда, Гекторе.
Може, й покажу.
От і добре. Так і треба.
Ви варті ставлення як до королеви.
І не такий він і високий.
Максімо, кохання – складна річ.
Ти або в раю, або в пеклі.
Якщо це колишня дружина, то в пеклі.
Але більше я такої помилки не зроблю.
Ви зав'язали з коханням?
З коханням — так.
З жінками — ніколи.
Не кажіть так, сеньйор Вера.
Певно, кохання десь зовсім близько, а ви й не помічаєте.
Ох ця наївна молодь.
- Ваше улюблене, сеньйор Вера. - Дякую.
- Ні. - Так, він хоче.
- Дякую, Дульсе. - Будь ласка.
Стій. А хіба ти не повинна мити посуд?
Повинна. Але на кухню прийшов якийсь білявчик Чед
і наполіг, що посуд митиме він.
Ясно. Вочевидь, це для духовного росту.
Так. Якщо щось буде треба, я поруч.
- Дякую. - Авжеж.
Сеньйор Вера. Ви чекали дзвінка.
- Дякую. - Ти ба. Ви як людина з майбутнього.
Вибач, мушу гасити пожежу.
Є прогрес у ситуації з Еленою?
Бето! Я ж казала не відкорковувати шампанське до мого сигналу.
Гості буквально мене благали.
А просити бармена не наливати спиртне –
це як просити лікаря не лікувати хворих.
Запхни корок назад у пляшку.
- Усе добре, Хуліє. - Ні, не добре!
Я просила його не відкорковувати, поки не приїдуть батьки.
- Не подавати ж їм несвіже шампанське. - Уже мінус два пункти.
Але найголовніше – твоя промова.
- Ніхто тебе не змусить... - Промову! Промову!
- Промову! - Просимо Хулію Ґ! До слова!
Якщо ще був шанс, що батьки Хулії встигнуть
почути її промову, їй треба було потягти час.
Ну, добре.
Я...
Вітаю всіх присутніх.
Перш ніж я почну, хочу подякувати кільком людям.
Що ж.
Джонні Ескупс! Он ви де. Така радість, що ви повернулися.
Ви справжній віртуоз.
Що ще?
Останнім часом погода така примхлива.
То сонячно, то хмарно, то сонячно, то хмарно. Та визначся вже.
Промови – не її коник.
Ой! Даруйте.
Виявилося, батьки Хулії не спізнювалися.
Вони не прилетіли.
Їхньої присутності вимагали якісь «важливі справи».
Проте вони надіялися, що їхня дочка радіє своїй «гулянці».
Що я казала?
Я... Я хочу подякувати...
Я... Вибачте.
Ти знаєш, я люблю Елену, але пора її позбутися.
Тобі що, треба пояснювати?
Вивези її в Тихий океан.
Я вухам не вірив.
Я почув інформацію якраз для Книги таємниць,
але Хулії я був потрібен більше.
Іди сюди.
Нас можуть побачити.
Добре. Якщо не хочеш, не будемо.
Стоп-стоп-стоп.
Зупинись. Добре?
Може, пропустимо про мамині пристрасні поцілунки?
Авжеж. Щось я захопився.
Добре, перемотую вперед.
Ось ти де.
Максімо, вони не приїхали.
Мені страшенно соромно, Хуліє.
Дарма я їх запросив, не поговоривши з тобою.
Я хотів зробити на твоє відкриття щось особливе.
Але це була дурість.
Я не на тебе серджуся.
А на себе.
Я все чекаю, що батьки мене підтримають.
Хоча ясно, що ця...
моя мрія... не для них.
Як я той раз була вдома, вони робили ставки, коли я схаменусь
і вийду заміж за одного з 15 юристів, яких вони знайшли.
З п'ятнадцяти?
Мабуть, у Колумбії багато судяться.
Прикро, що твої батьки не побачать того, що бачу я.
І того, що бачать усі інші гості.
Ти чув мою промову? Я сварилася на погоду.
Так, шити сукні в тебе виходить краще, ніж промови.
Але коли ми були тут минулого разу,
ти була рецепціоністкою з ескізами.
А глянь тепер.
Хуліє, ти повинна собою пишатися.
І байдуже, приїхали твої батьки чи ні.
Ну, один юрист таки був симпатичний.
Тому пильнуй.
І навіть почувши мої слова, день усе одно був для Хулії сумний.
Поки вона не побачила свою першу клієнтку.
Донья Нора?
Хуліє.
Ти і твій бутик неймовірні. Поздоровляю.
Розумію, ти ще не відкрила касу,
але я хотіла встигнути купити сукню, поки її не забрали ці стерв'ятниці.
Ви впевнені? Не треба купувати з чемності.
А я не з чемності. Вона мені подобається.
Навіть якщо я зможу нею просто милуватися.
Це ж твір мистецтва.
Хулія цілий день прочекала батьків
і аж під вечір усвідомила, що вона вже серед рідних.
Добре.
Бутик «Хулії Ґ» офіційно відкрито!
Браво!
Коли мрії Хулії нарешті почали здійснюватися,
настала пора допити віскі з Алехандро Вера.
Містер Вера.
Даян. Уже скучили за мною?
Ні. Я більше не граю в ці ваші ігри.
Це от-от станеться.
Даян дасть Вера прочухана, він їй відповість,
і почнеться холодна війна.
Спостерігай.
Я власниця курорту,
а не якась ескортниця, за якою ви заїхали.
І хоч що ви про мене думаєте, я заслуговую вашої поваги.
Ви...
цілком праві.
- Правда? - Правда?
Моя поведінка була геть неприйнятна.
Даян, правду кажучи, я поводився так тому,
що трохи вас побоююся.
- Серйозно? - Серйозно?
Аякже. Ви розумна. Впевнена в собі.
І точно знаєте курорт краще, ніж я.
Надіюся, ви зможете мене простити.
Мені дуже соромно.
Добре, що ми порозумілися.
І віддаю вам належне, ви вмієте просити пробачення.
Боже мій. Це ж...
іще гірше!
Із запеклої сварки вони перейшли до повного взаєморозуміння,
а це ще спокусливіше.
Не повечеряєте зі мною?
Хочу загладити вину.
Буде нам змога почати все спочатку.
Уявіть, у що може перерости наше партнерство,
якщо ми будемо заодно.
Так. Я залюбки.
От чорт, упустив шанс.
Ти ба, а вони як два голубки.
Гекторе, тобі ніяково?
Чому всі мене про це питають? Я в порядку.
Не в порядку.
Чеде, я збирався...
- не допивати. - Вибач.
Я спішу виконати завдання.
Ненавиджу мити посуд.
На шляху самопізнання тільки миття посуду не дає мені особистісного росту.
Тоді нащо ти помінявся з Дульсе?
Помінявся? Я не мінявся.
Я навіть не знаю, як так сталося.
Вона побачила мене на кухні, застосувала психологічне джіу-джитсу,
і от я вже стою відчищаю сковорідку. Бац.
Чаклунство якесь.
Дон Пабло, як добре, що я вас зустрів.
Я таки подружився з Вера й дещо на нього накопав.
Але я знаю лише половину.
А може бути таке, що він хоче втопити колишню дружину Елену?
Що смішного?
Ти, певно, про його яхту «Елена». Він прагне зробити все,
щоб після розлучення вона не дісталася його ексдружині Лінді.
- Тому й вирішив потопити її... - У Тихому океані!
Авжеж. Це куди логічніше.
Стоп. А ви як дізналися?
Сестра Мемо почула телефонну розмову містера Вера й розказала мені.
То це Дульсе з'ясувала?
Вона мене неабияк вразила.
Отакі нам потрібні ініціативні люди.
- А хіба вона тут не тимчасово? - Не після сьогоднішнього вечора.
Я запропонував їй роботу біля басейну. Почне точно як ти.
Та й, власне, Максімо, вона нагадує мені тебе.
Саро, де ти цілий вечір була?
А чому в тебе мокре волосся?
Що, серйозно?
Даруйте, ви та сама Хулія Ґ?
Ви, певно, дуже зайняті, але подаруйте мені цей танець.
І хоч ні вона, ні я не отримали того вечора те, що хотіли,
ми мали одне одного.
І це було...
А тепер що?
- Я ж щойно вклав тебе спати. - Що за...
Не вклав. Я ж не маленька дитина.
А у ванній світло не вимкнув, щоб мені було не страшно?
О, Джо...
Котра година?
Пізня.
Знадобився час, щоб з'ясувати про Хулію, і я зразу прийшов до вас.
Так. Правильно зробив.
То вона вже приїхала?
Бос, мені прикро,
але броні на Хулію Ґонсалес нема на тиждень наперед.
І взагалі на Хулій нема.
Мені жаль.
Не посидиш трохи з Г’юґо?
Мені треба провітритися.
Авжеж.
- А можна... - Та дивись свою «Білявку в законі».
Супер!
Г’юґо, тебе чекає такий вечір.
Г’юґо. Агов.
Будеш перчики халапеньйо?
П'яні ґрінґо.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова