Вече не бих могъл да работя тук. Виж им панталонките!
Бедрата не са на показ, ужас.
Колкото и да ми беше приятно да слушам непубликуван разказвач...
- Това не беше нужно. - Трябва да вървя.
Племенникът ми Хюго, Хектор.
- Самият Протектор? - От плът и кръв.
Яко.
Добре.
- Ще се видим на панихидата. - Да, разбира се.
Знаеш ли какво, още е рано,
а има още толкова истории, които не съм ти разказал.
Така че... Хюго!
Нищо в телефона ти не е толкова важно.
Нали го чу, бабче? Каза, че не си толкова важна.
- Мамо, извинявай. - Максимо, синко!
- Радвам се да те видя. - И аз, но не те виждам съвсем.
- Тя откога е в този вид? - През цялото време, но не знае.
Докторът ми забранява да летя след операцията на коленете.
О, не. Пак става така, Хюго.
- Иди на "настройки" и махни филтрите. - Къде са тия настройки...
Нямаме вина. Не сме израснали с технологиите като вас.
- Какво ти говори думата видеокасета? - Че си стар.
Навремето технологиите бяха по-простички.
Във филмите вкарваха стилни преходи:
затваряща се завеса, завъртаща се стрелка.
Направо върхът!
ПЪРВИ АУДИОВИЗУАЛЕН КОНГРЕС
Предстоеше първият ми конгрес като зам.-управител и бях развълнуван.
Щях да се грижа за някои от най-ярките умове тогава.
Чувствах се неудържим, обаче...
- Г-це Дейвис. - Максимо.
- Прекъсвам ли ви? - Просто си бъбрим, Дулсе ми донесе кафе.
- Дано не дойде някоя патка. - Не и днес.
- Патка? - Сложно е за обяснение.
Г-це Дейвис, надявах се да прегледаме всичко за конгреса.
Добре че намина, защото с дон Пабло
повишихме Дулсе в координатор "Специални събития".
Тя ще надзирава всичко.
- Ама... - Бездруго си затрупан с работа.
Обичам да работя, стига да не ми се бъркат.
Стига глупости. Хабим таланта на Дулсе при басейна.
А и тя явно е спец по електроника.
Същинска електропатка.
Определено усещах, че новият координатор събития ме измества.
Ще се напишкам.
Време беше с Дулсе да си поговорим.
Аз отговарям за кафето на Даян и снасянето на информация на дон Пабло.
И какво, да не помагам на шефовете ли?
Да, това е моя работа.
Все пак се подготвям за управител.
Извинявай, но дон Пабло гарантира ли ти повишението?
- Не точно, но... - Ако се чувстваш застрашен от служител,
започнал работа тук едва преди два месеца, значи...
Не си за този пост.
Всъщност си лигльо, какъвто винаги си бил.
- Не съм лигльо. - Помниш ли как рева, като те ужили пчела?
- Бях на 7 години. - На девет и беше слабак!
Виж какво, от години чакам такава възможност
и съм готова на всичко, за да се добера до върха.
Даже да лъжа, че съм спец по електроника.
Дори телефоните са ми тъмна Индия.
- Значи си излъгала г-ца Дейвис? - Тя каза да й викам "Даян".
А и на дон Паблито съм влязла под кожата.
Дон Пабло, привет!
Да не сте си променили мустака?
Толкова е пригладен, почти аеродинамичен.
Подрязах го малко. Благодаря, че забеляза, Дулсе.
- Сладко. - Виж ти!
Вие сте били и шегобиец! Невероятно.
Лигльо.
Дон Пабло!
Поне близките ми бяха по-добре.
След като цяло лято тренира с Естебан, Сара се яви на турнира по дебати.
Преминаваше с лекота през първия кръг.
Липсата на опозиция при еднопартийната система
води до корупция и грубо нарушаване на човешките права.
Затова твърдя,
че демокрацията в Мексико е несъвършена по своята същност.
- Край! - Браво, моето дете!
Всъщност е нейно дете, но сме женени, така че е и мое!
Как само изложи аргументите си и ги подкрепи с доказателства!
- Нещо се разгорещих. - На мен викането ми идва в повече,
но се радвам, че моята Сара най-сетне прояви интерес към ученето.
Господине? Видях, че се радвате.
- Простете, понякога се увличам. - Няма проблем.
Просто се питахме дали сте Естебан Наваро.
Той е! Естебанатора! Големи почитатели сме ви. Драго ми е.
- Имаш почитатели? - Какво да ти кажа,
създал съм си име в Акапулко.
Не само в Акапулко, а в целия щат.
Нищо чудно, че дъщеря ви срази нашата.
Тя ли беше? Дано е добре.
Моля ви се, за нея бе чест вашата ученичка да я унижи публично.
- Приятно ми беше. - И на мен.
- И честито. - Благодаря.
Майчице.
Кажи, Естебанаторе...
Ще хапнем ли преди следващия кръг?
Ще ни вземат местата. Тук сме на идеално разстояние от сцената.
Ако Сара разплаче някого, ще видим сълзите.
За забавление е. Нали не го приемаш толкова сериозно?
Разбира се, че не.
ДАВАЙ, САРА!
Благодаря.
Хектор!
Ще занесеш ли нещо на г-ца Дейвис?
- Прииждат гости на конгреса. - За Даян всичко бих направил.
Благодаря.
По зла ирония на съдбата Лорена помолила Хектор
да занесе на Даян букет от Алехандро Вера.
Заповядай.
За мен ли са?
- От г-н Вера. - За миг реших, че...
Повярвай ми, аз бих поднесъл много по-голям букет.
Този брои ли се изобщо?
Това е просто приятелски жест.
Между колеги.
Радвай се на мижавото си букетче.
Здравей, Алехандро.
Знаеш, че не бива да ми пращаш цветя.
Защото работим заедно.
Не мога да прочета какво пише, не е на английски.
Да, знам, че испанският е романски език.
На питие в 17 ч.? Не знаех, че си в града.
Ще си помисля.
Довиждане.
Хектор излязъл да се поразсее,
но докато обикалял покрай цайсатите делегати на конгреса,
не можел да избие Даян и Вера от главата си.
- Какво си се замислил? - Откога си тук?
Донесе ме приливът и с него ще си тръгна.
Но смяната ми свършва в 17 ч.
За спасител със сигурност трябва да си минал обучение.
Взех тапия на 16 години, за да свалям мадамите.
Но вече виждам дълбокия смисъл.
Спасителят спасява живот. Замисли се.
Много, много мъдро.
Това е може би най-важната работа тук.
- Тогава я върши. - Точно това правя.
Водите са дълбоки, но няма да позволя да потънеш в отчаяние.
Мемо щеше да се засегне, но трябваше да му кажа истината за Дулсе.
Знаеш, че семейството е всичко за мен.
Но в интерес на истината, дали е възможно,
евентуално, сестра ти да е...
Чудовище? Да.
- Значи и ти смяташ така? - Много ясно, Дулсе е ужасна.
Уредих й работа тук само защото ангажиментът беше за един ден.
А и мама ме накара.
Но после я взеха за постоянно и сега лисицата е в кокошарника.
- Значи си съгласен с мен? - Да.
- И ще ми помогнеш да я изгоня? - Не.
- Мятаме се в крайности. - Не мога да тръгна срещу семейството си.
Веднъж братовчед ми Фелипе издаде тайната рецепта за моле на баба ми.
И после изчезна безследно.
- А ако просто... - Не ми казвай нищо.
Знам ли аз, ще знае и тя.
- Сериозно? Но аз съм ти пръв приятел. - Знам и никак няма да ми е драго.
Но тя ми е сестра, не мога да я предам, колкото и да ми се иска.
- Не е редно. А и мама ще ме убие. - Добре, разбирам.
- Няма да те забърквам. - Благодаря.
И този разговор не се е състоял.
Да му се не види, все забравям!
Здравей, Даян. Какво правиш тук?
Реших да намина да видя как върви бизнесът ни.
- Днес продадох пет вечерни рокли... - Браво. Може ли да поговорим по женски?
Добре, купи ги мароканска принцеса, но кажи ти.
Между нас да си остане, но съм привлечена от един мъж.
Обаче работим заедно. А ти си наясно с тази ситуация, нали?
- Заради Максимо ли? - И Чад.
А и ми се струва, че имаше и някаква закачка с Бето.
Не се получи.
Работата е там, че не съм сигурна дали да се впускам в това.
Залогът е висок.
Кога прекрачваш тази граница?
Честно ли? Когато вече не можеш да чакаш.
Когато вече не можеш да отричаш чувствата.
То се усеща, ще разбереш.
Нали можеш да четеш на испански?
Да, мога да чета и говоря на родния си език. Защо?
Би ли ми превела това?
- Може да ми отвори очите. - Да, добре.
Ето я! Принцесата с майка си.
Тоест с кралицата. Може ли да го отложим?
Да, обслужи Нейно Величество.
Добре дошли!
Нямах доверие на Дулсе. Докато не измислех начин да я разкарам,
трябваше да я държа под око.
Високотехнологична камера с директен запис на касета.
С нея можеш да снимаш филми като Скорсезе.
Марти произнася името си "Скорсеси".
Момент, ще ти покажа нещо.
- Откога ме следиш? - Защо смяташ, че те следя?
Това не го очаквах.
Наистина ли искаш да воюваш с новата любимка на "Лас Колинас"?
Не ме е страх от теб.
- Правиш се на невинна, но си ми ясна. - Другите обаче са слепи.
Твоята дума срещу тази на ангелчето.
Така че, ако нямаш доказателства, не ми се ври в краката.
Представям ти новия ни микрофон.
Виж колко е малък. Издържа пет часа и можеш да го скриеш навсякъде.
Навсякъде? Страхотно.
Започвал вторият кръг на турнира и Естебан очаквал нов триумф.
Темата на следващия дебат е "Здравеопазване за всички".
Сара така ще смачка конкурентката, че ще й трябва лекар. Пуканки?
Срещу г-ца Гаярдо се изправя...
Аида?
Не мога да повярвам. Защо не ми каза, че си дебатьор?
Щях, ако ми се беше обадила.
Мислех, че целувката ни значи нещо, но явно съм сгрешила.
Не, ти не разбираш...
Моля състезателките да заемат местата си.
Късмет. Ще ти е нужен.
Г-це Гаярдо, вие сте първа, защото защитавате тезата.
Времето ви започва да тече сега.
Г-це Гаярдо, времето ви тече.
Мисълта ли си забрави?
Подкрепям позицията, че здравеопазването...
То е нещо, от което всички се нуждаем, ако искаме...
да се борим за нашето всеобщо...
С две думи, представянето й било катастрофално.
Не съм виждал мама да губи спор.
- Доста е дразнещо. - Повярвай ми, знам.
Но била шашната от Аида.
Бъркала думите.
И накрая Аида я сразила.
В заключение ще кажа, че опонентката ми е гаднярка.
Целува момичета и не се обажда,
което напълно оборва твърденията й, че е почтен човек.
Да гние в ада дано.
Добре де, не го казала точно така, но смисълът определено бил този.
Какво стана? Край със стипендията.
Не ми пука. Ти даде тая тъпа идея, не аз.
Изобщо не биваше да ти се връзвам.
Мемо, да си виждал Дулсе?
- Защо? - Търся я по работа.
Кроиш ли нещо?
- Нали не искаше да знаеш? - Да, вярно.
Затова и няма да ти кажа.
- Иначе ще те изпея. - И виждал ли си я?
Не мога да ти кажа.
- Значи спираме дотук. - Да.
- Приятен ден. - И на теб.
О, не!
О, не.
Не знам какво да правя, все мисля за...
една жена.
Затънал съм.
Лопатка.
Всеки затъва понякога.
Просто трябва да се откопаеш от дупката.
Кофичка.
- Благодаря. - Моля.
Портата се затваря?
Пази пясъчните човечета от вражеските армии.
- Къде се научи? - В Испания имаме истински замъци.
Като малък с баща ми правехме техни пясъчни копия.
Мислех, че светът е вълшебен, че приказките се сбъдват
и че смелият рицар може да се ожени за кралицата.
Но смелият рицар прати кралицата право в ръцете на много, много богат крал,
който й подарява рози и я води на тъпи обиколки с хеликоптер.
- И хеликоптери ли са имали едно време? - Какво? Не.
Ама и ти... Не се разсейвай.
Мисълта ми е, че животът не е чак толкова вълшебен.
Или пък приказките не се сбъдват за момче като мен.
Или пък краят на твоята още се пише.
Отивам за мидички.
Не биваше да се карам на Сара,
но беше благодатна тема за нас, имахме шанс.
Как така "за вас"?
- Така де, за нея. - "Имахме шанс"?
Да му се не види. Май съм се вманиачил.
Дори тениска си направи.
Две са.
Невероятно.
Виж какво, хубавото на това да си родител е,
че винаги имаш възможност да оправиш нещата.
- Мъдра жена съм си взел. - Няма да споря.
Ще ми помогнеш ли?
Според мен Естебанатора трябва да се справи сам.
Върви.
- Ще се върна. - Успех.
Търсил си ме.
- Здрасти, Дулсе. - Съжалявам.
Тя ме пречупи!
Сериозно ли мислеше да ми заложиш капан?
- Мемо, как можа! - Не обвинявай тоя слабак.
Ти си сглупил да му се довериш.
Рано или късно ще те надушат! Не можеш да ги лъжеш вечно.
Мога.
Знаеш ли колко пъти изтърпях да пия кафе с Даян,
за да стигна дотук?
Колко вицове за патки разказах!
И то тъпи.
Но тя няма да се усети.
Защото с дон Пабло ще ме виждат такава, за каквато се представям.
Дружелюбната, невинна и толкова сладка Дулсе.
Максимо, тя ме притисна в собствения ми кабинет.
И той изведнъж отесня.
Защо се усмихваш?
- Снима ли всичко? - Всяка дума.
- И качеството на картината е невероятно. - Благодаря, Бето.
Аз ти благодаря, голяма гаднярка е.
Знаеш ли, че ме замеря с резенчета лимон?
Искал си да видя микрофона.
За да предупредя сестра ми.
И сега имам доказателство, за да я уволнят.
Как можа!
Направих всичко, както се разбрахме. Не ти казах за плана ми.
- Нали така искаше? - Но си ме използвал.
Обеща да не ме намесваш, но съм бил стръвта за твоята игричка.
С какво си по-различен от Дулсе?
Дори е по-лошо. Тя поне не се прави, че държи на мен.
О, не, падам.
Падам!
Ако не друго, поне ще избегнем задръстването към къщи.
- Всичко прецаках. - Не, не си.
Не биваше да те насилвам.
Винаги съм се чудил какво щеше да стане, ако бях стигнал докрай с дебатите.
- Какво те спря? - Майка ми.
Тя искаше да остана в Акапулко.
Страхуваше се да замина, а може би и аз донякъде се боях.
Майка ми умее да убеждава. Дори ми внуши, че мразя сладолед.
А ти обожаваш!
Горкият.
Сара, само защото това е било моя страст, не значи, че трябва да е и твоя.
Обичам те и те подкрепям.
Дори да не искаш да завладееш целия щат.
Заемете местата си.
Следващият дебат започва. Искаш ли да гледаме?
За последно Сара била видяла Аида да се отдалечава в такси
и все се надявала вселената да ги събере пак.
А сега тя стояла на сцената пред нея.
Не. Да се прибираме.
Но през пролетта ще има друг турнир. Може да е забавно.
Особено ако ме тренира Естебанатора.
Дадох три автографа днес.
А мен ме питаха колко ти плащам.
Аз ще те тренирам, ти ще ме рекламираш.
Приказка може и да не преживея, но поне мога това.
Моят май е сбъркан.
Кажи честно, какво виждаш?
Честно ли?
Цици.
Две цици.
Аз виждам дете без баща, който да го научи да прави замъци.
И не само.
Все пак са цици.
Опитвах се да открия своето призвание, но все нещо не достига.
И започвам да мисля, че ми липсва баща.
Ще се поразходя.
Помощ!
Чад, смяната ти не е свършила.
Чад!
Дръж се, идвам!
Преведох го.
Прекрасно послание.
Благодаря, Хулия. Нека си остане между нас.
Хулия била права. То се усеща.
И след като прочела думите му, Даян го осъзнала.
Момент.
Как така Даян е хукнала навън по плажа, за да се върне в хотела?
Добре де, поразкрасих историята.
Какво искаш да кажа, че е прекосила бързо комплекса ли?
- Да. - Хубаво.
Тя прекосила бързо комплекса.
Не казвай нищо, изслушай ме.
Когато мисля за теб, ми призлява.
Защото мисълта да ти се разкрия ме ужасява.
Но след като прочетох думите ти, вече не мога да отричам чувствата си.
И мисля, че трябва да сме заедно.
Държах да ти го кажа,
преди смяната ти да свърши.
- Хектор? - Хектор.
Вниманието на г-н Вера й било приятно
и се възползвала от него, за да изглади бизнес отношенията им,
но през цялото време мислела за Хектор.
Заслужаваш кралско отношение.
Спасил красивата кралица от розовия замък.
Допада ми тази твоя черта, Хектор, грижовен си.
Май липсва една страница.
ДАЯН
Разбирам, ако искаш време...
Нито дума, Пако.
- Какво е това? - Ние, на първия ни ден в "Лас Колинас".
- Нямаш снимка на Лорена върху бюрото. - Тя не ми дава.
Не била фотогенична. Луда работа.
Но това...
Беше най-хубавият ден в живота ми.
И в моя.
Онзи Максимо обаче не би постъпил като теб.
Не беше такъв човек.
Знам.
Съжалявам, Мемо.
Не се прави избор между приятели и близки.
- Имах те за нещо като брат. - Аз също.
Благодарение на теб съм в "Лас Колинас".
Щях да работя в депото, вместо да сбъдна мечтата си.
Край на мръсните игри.
Просто трябва да засенча Дулсе.
Касетите са яки! Ще ги има вечно.
Признавам, това си го биваше.
Но да тръгваме вече.
Имам по-добра идея - да те разведа наоколо.
- Не съм ти показал Морския прозорец. - Чух, че са го развалили.
- А водопадчето до басейна? - Сега е просто стена.
Тогава при кофите, където се натискахме с Хулия.
Не държа да гледам боклук.
Знам, че не ти се тръгва,
но е време за панихидата.
Добре, прав си.
Хубаво.
Все пак да направим още една обиколка.
Ужасно е да отидеш пръв на панихида.
Стига, вуйчо, няма от какво да се страхуваш.
Даян?
- Не спомена, че е починала. - Нямах представа.
Не, моята кралица е жива и здрава.
Играе "Секси ботуши" във Форт Лодърдейл.
Съжалява, че не можа да дойде, но сцената е по-важна от всичко.
Здравата се изръсих за статуята.
Вече съм Хектор от културния сектор.
Както и да е, ще се видим там.
- Боже, как ще го преживея? - С моя помощ.
Мемо!
Така се радвам да те видя.
Готов ли си да влезеш там с париите от "Лас Колинас"?
Не, но нямам избор. Ние сме семейство.
Хайде.
Превод на субтитрите Боряна Богданова