Браво.
Палома.
- Дошла си със... - Съпруга си?
Каква реч, Максимо!
Така се въодушевих!
Обрисува както въпросния човек, така и себе си.
Напомни ми за едни мои акварели на Емилиано Сапата.
- Страхотни се получиха. - Радвам се, браво.
Защо не ни донесеш по още една текила?
- В памет на дон Пабло. - Разбира се.
- За мен ще е чест. - Благодаря.
Радвам се, че дойде. И че си убедила и Хулия.
Не беше трудно.
Беше в Мексико Сити по повод ревю.
Личеше си, че й се идва.
- Трябваше й само лек тласък. - Благодаря.
Хулия спомена ли нещо за мен?
Или може да е проявила интерес по друг, невербален начин?
Не се мъчи.
Доведох ти я, останалото зависи от теб.
- Недей така де. - Ще си взема питие.
Жената на мечтите ти е на две крачки от теб.
Ще действаш ли, или не?
Не е толкова просто! Трябва да подходя стратегически.
Имам навика да плещя глупости в най-важните моменти с Хулия.
Хулия! Може ли да проговорим?
Не "проговорим". Какви ги дрънкам?
Искал съм да "проговорим". Върза ми се езикът!
- Направо... - Какво искаш да кажеш?
Извинявай, от притеснение е. Искам да ти се извиня.
Сгафих с Бето и всичко останало. Ще ми простиш ли?
Разбира се, Максимо.
Не бях толкова ядосана, колкото притеснена, че ставаш друг човек.
Кълна ти се, същият съм си.
Не се тревожи, всичко ще се оправи.
Дулсе!
- Само да се разправя с Дулсе. - Какво?
- Не става така. - Тя иска да ми вземе работата.
Дон Пабло скоро се пенсионира. Ами ако избере нея?
Налагат се още няколко малки компромиса.
Не може да си добър човек само когато нещата ти се подреждат.
Какъв ще станеш, като се закучат?
Не ми е лесно. Ти не разбираш, това е бизнес.
- И аз имам бизнес. - Някакъв си бутик, а не огромен комплекс.
- "Някакъв си бутик"? - Не исках да го кажа така.
Сега вече съм ядосана.
Съберете се всички, моля.
Елате насам, мили мои.
Благодаря, че дойдохте по спешност.
Синоптиците предупреждават за тропическа буря.
Притрябвали са ни синоптици. Косата ми първа ще усети.
Засега очакваме само дъжд.
- И гръмотевици. - Но бурите са непредсказуеми.
Затова всички полети са отменени и гостите ни са принудени да изчакат тук.
Погрижете се за тях и им обяснете, че няма от какво да се боят.
Освен от гнева на 15-годишната богаташка Ана Софи.
Баща й е вдовец, а тя е единственото му дете,
затова човекът е вложил много пари и усилия за рождения й ден.
Празненството трябва да е идеално,
затова се налага бързо да преместим всичко вътре.
Да запретваме ръкави и да подхващаме делфините.
Исках да се сдобря с Хулия, но това бе златен шанс да изпреваря Дулсе.
Г-це Дейвис! Знам как да стане по-бързо.
Да закачим кошове за пране на голф колички и да преместим всичко наведнъж.
- Така ще имаме повече време за... - Всъщност, Даян,
хубаво ще е да си партнирам с великия Максимо,
но празненствата са специални събития и тъй като координаторът съм аз,
според мен ще е по-лесно, ако аз координирам всичко сама.
- Имаш право, Дулсе. - Да, но дали ще може?
Разбира се, Максимо. Дулсе е напълно способна да се справи.
- Ти ще поемеш останалите ВИП гости. - Решено е.
Сега отивам при г-н Вера. Щом роптае за бюджета,
блокирането на частния му самолет ще го вбеси съвсем.
Всичко ми се изплъзваше. Дон Пабло щеше да предпочете Дулсе.
Най-малкото беше фаворитка на Даян, а хотелът беше неин, тя решаваше.
Но имаше и друг собственик.
Дулсе още не бе спечелила Алехандро Вера.
Имах шанс. Просто трябваше да я изпреваря.
Мислех, че те е шубе от бурите.
Как така не си сврян под бюрото да редиш молитви?
Все още се ужасявам от бурите, както и от ескалатори и малки игуанки.
- И от самия страх. - Защо тогава си толкова весел?
Защото дори бурята да ни затрие, което е много вероятно,
ще си умра сгоден за Лорена.
Ще й предложа днес.
Решил си да направиш романтично предложение
с риза, сексапилно подгизнала от дъжда.
Рисковано е, но ми харесва.
Още от Деня на мъртвите се каня,
така че въпреки сковаващия страх,
когато си влюбен, си способен на всичко.
Познато чувство.
Успех, папи. Няма да ти преча, работи си спокойно.
- Благодаря! - Моля.
Ама нали работехме заедно?
Това е твоя задача. Връщай се тук, Хектор!
В балната зала е много по-хубаво, отколкото при Морския прозорец.
И плажът може да ти дойде в повече, нали?
В бална зала е забавно, нали, Ана Софи? Като принцесите.
Обезглавили са ме, татко! Трябваше да съм русалка.
А сега съм просто жена.
И риба.
Ще съберем главата и тялото за нула време.
- Свалихме я с цел безопасност. - Добре.
Но само да не е хубаво, ти ще останеш без глава.
Това нищо не е. Дано не се развихри докрай.
Миличка...
Чад, засили охраната за рождения ден.
Току-виж удуша това момиченце.
Добре, мамо. Не се безпокой.
Проучих щателно всеки гост на територията на комплекса.
Попрекалил си, но няма нищо.
Само да кажа, че с тази фуражка изглеждаш малко тъпо.
Какво следва? На "банана" ли ще работиш?
Вече пробвах почти всичко в хотела.
Поздравления. Какво ти харесва най-много?
Навсякъде се чувствах добре, но всички тук са факири в своята област.
Пако е роден за градинар, а Лупита сгъва чаршафите феноменално.
Май с нищо не им помагах.
Едва ли е така.
Никъде не се почувствах на мястото си.
Май ще си събера багажа и ще се върна в Лос Анджелис.
Пак да заминеш? Миличък, не е ли малко крайно?
Трябва да намеря призванието си, мамо.
Не просто да съм някъде, а да плувам в свои води.
Така де, "да плавам".
- Разбираш ме. - Всъщност не.
Стига толкова за Чад.
Макар да ми е интересно израстването му, сега Хулия е тук.
- Ако ти не искаш, аз ще говоря с нея. - Не, първо аз. В никакъв случай.
- Хулия. - Максимо.
- Страшно много време мина. - Да.
Не знам какво да кажа.
- Прочутата Хулия. - Господи.
Имам толкова много въпроси! Дори направих списък.
Първо, къде живееш?
Прощавай, това е племенникът ми Хюго, който ме излага.
- Остави големите да си говорят. - Хубаво.
Родителите ти подкрепят ли вече модната ти кариера?
Разказвах му за едно време в "Лас Колинас" и споменах името ти един-два пъти.
Лъже. Много повече от два пъти.
А правиш ли и мъжка мода?
- Влюби ли се пак? Продаваш ли бижута? - Господи!
Живее поравно в Париж и Колумбия.
Помири се с родителите си, след като роди три деца - Раул, Антонио и Илсе.
Пусна мъжка колекция през 2005 г. и се раздели със съпруга си преди 4 г.
- Доволен ли си? - Много си наясно.
Кой, аз ли?
Нищо подобно.
Нали знаеш, че те виждам в "Инстаграм"?
Сериозно?
Отивам да изкажа почитанията си на близките на дон Пабло.
- Беше ми много приятно. - На мен също.
- Чудесна реч, между другото. - Благодаря.
- От есенната ми колекция. - Да.
- Много хубаво. - Благодаря.
- Чао. - Сериозно ли носиш неин костюм?
- Така се издаваш. - Както и да е. Да се върнем на разказа.
Трябваше да докажа на г-н Вера, че аз съм достоен за управител, не Дулсе.
Нещо ново?
- Стига да го хвана сам. - Не.
Трябваше вече да съм в Канкун, но бурята ме спря.
- Извинявай за президентския апартамент. - Нищо, и посланическият става.
Все едно съм на къмпинг.
Така и така съм тук, да наваксаме с отложената вечеря?
Няма друго за правене, когато вали.
Съжалявам, но бизнес вечерите ни вече не са удачни.
Тогава да ги наречем "лични".
Благодаря за предложението, но не търся романтична връзка.
Значи ме отрязваш?
Не ми се е случвало.
Ако изключим Мис Хондурас, понеже вече ходех с Мис Салвадор.
- Мислех, че имаме допирни точки, Даян. - Да, и все още е така.
Като колеги. Нека отношенията ни останат професионални.
Да, разбира се.
Не бих искал неразбирателства да застрашат нашия прекрасен хотел.
- Радвам се, че се разбрахме. - И аз.
Готово!
Здравейте, сеньор Вера!
Да помогна с нещо? Каквото и да било?
Не, благодаря.
Надали можеш да ме пренесеш с магическа пръчка в Канкун.
Защо ви е да ходите в Канкун? Обслужването там е трагично.
Трябва да отида, защото Крус Делгадо настройва борда ми срещу мен.
Не го ли спра, братята Вера може да се сбогуват с имотите си на Ривиерата.
Извини ме.
Да?
Крус Делгадо. Откъде ми е познат?
И се сетих. От Книгата на тайните.
Можех да помогна на г-н Вера. Проблемът беше, че...
Хулия сигурно ме мисли за психар. Зная имената на децата й.
- Издъних се! - Глупости.
В речта си каза, че никога не е късно.
Покани я на вечеря, а после се разходете в градината.
- При Мемо е сработило. - Странно, че го спомена.
Защото връзката му с Лорена щеше да се сблъска с голямо препятствие.
- Идва най-интересното. - Какво? Глупости.
Лупе, благодаря за отсрочката.
Даде ми време да опозная Лорена
и да разбера, че тя е жената, с която искам да остарея.
Ще й предложа брак, върни ми пръстена на баба.
- Не. - Благодаря.
- Чакай, какво? И защо? - Още не сте готови.
Ще ти кажа, когато му дойде времето.
Но нали ти даде идеята? Не разбирам.
Шест месеца по-рано Мемо щял да се примири, но не и сега.
Първо се объркал, после се ядосал, а накрая се вбесил.
Не бил длъжен да чака позволение от Лупе
и нямало да отстъпи от своето току-така.
Щял да й тропне с крак.
Сега, Мемо.
Лупе, върни ми веднага пръстена на баба!
Не те моля учтиво, а крещя!
Винаги ли е толкова шумно тук?
Не мога, аз...
Какво? Говори по-силно, жено!
Загубих го!
При Морския прозорец.
Да не всяваме паника,
но тропическата буря е прераснала в ураган.
Ураган?
Да измислим план, преди да съобщим на останалите служители и гостите.
Да се организираме бързо. Жалко, че няма още чували с пясък.
Пако слага пясък във вътрешните саксии, а Лупе има излишни розови калъфки,
защото сложих червените си гащи при бялото пране.
- Ще свършат работа. - Чудесно, помогни на Пако.
Разбрано. Съжалявам, дон Пабло, навик.
Дулсе, гостите - в балната зала, там е най-сигурно.
Ама всичките ли? Ана Софи ще побеснее.
Важни персони са, може да ни уредят с десетки рождени дни, сватби,
дори еврейски обичаи.
Нямаме избор.
Извинявай, Даян, но не е ли странно, че Максимо го няма?
Какво може да е по-важно от това?
Само казвам.
Държах в ръка ключа към информацията,
която можеше да ме направи незаменим за г-н Вера и да смаже Дулсе.
Само се чудех докъде бях готов да стигна.
КРУС ДЕЛГАДО
ЧЕСТИТ РОЖДЕН ДЕН, АНА СОФИ
Само докато бурята отмине, мила.
Строшените прозорци може да наранят някого.
И хората да излетят в морето.
Кажи, ако с нещо успея да предизвикам съчувствието ти.
Г-це Дейвис.
- Става лошо. - Колко лошо?
Както когато Джейн Фонда пусна упражнения седмица преди твоята касета.
О, боже! Събери служителите в столовата и после се върни при мен.
- Столовата ще се наводни, тук е сигурно. - Трябва да има и друго място.
Няма да зарежа колегите си. Всички сме човешки същества.
Заслужаваме еднакво отношение. С урагана не правим разлика между хората.
Какво ще кажеш, Даян?
Осъзнавам грешката си. Хората са най-важни. Чад, доведи ги тук.
Приливът е висок, да действаме.
Разбрано. Сега е отливът, но ти разбрах мисълта.
Остави шегите на мен.
Това е невероятно. Такива подробности!
Ще накара Крус Делгадо да отстъпи.
Радвам се да услужа, сеньор Вера. Ако имате нужда от още нещо,
разчитайте на мен, аз съм вашият доверен човек в хотела.
Максимо, прощавай, само един въпрос.
- Какво е това всъщност? - Това ли?
Ксерокопие.
Максимо, ела насам.
Ксерокопие на какво?
На сведения.
Горе има число, прилича на номер на страница.
Явно там, откъдето е, има и още информация.
И то много.
Поверителна е.
Поверителна?
Не ми казвай, че има нещо като...
"Книга на тайните" за гостите на хотела.
Не бих я нарекъл така.
Обикновен тефтер, за да не забравяме предпочитанията им.
Знам, че сте на принципа "Желанието на госта е закон".
Но за мен е по-скоро "Желанието на шефа е закон".
Донеси ми тефтера.
Моля ви, не мога да предам дон Пабло.
Не го ли предаде, като ми донесе тази страница?
Остави.
Тази страница е достатъчна, благодаря. Няма да забравя постъпката ти.
Благодаря.
Бях изложил всичко на риск.
Бях се превърнал в друг човек само за да победя Дулсе.
Максимо, бурята се развихря, залата се пълни с хора.
Дулсе не може да се справи сама. Помогни й, моля те.
Бързо, още е без глава!
Най-сетне щях да покажа на дон Пабло,
че съм по-важен за хотела, отколкото онази вълчица в овча кожа.
Трябваше да съм във възторг, но в главата ми беше единствено...
- Хулия! Виждали ли сте я? - Не, скоро не съм.
Съжалявам, трябва да я намеря, преди бурята да се усили.
Разбира се, аз ще се оправя тук.
Разчитай на мен.
Благодаря.
Хектор! Къде беше? Притесних се.
Обезопасих кабинета ти. В двореца най-важни са покоите на кралицата.
Опитвам се да се държа, но съм в ужас. Не помня такава буря тук.
Спокойно, аз не се боя. Както е казал мъдрецът край басейна:
"Имаш ли такава любов, нищо не може да те уплаши".
Казаха, че бурята ще връхлети след десет минути.
Химена, помниш ли възлите, на които те е научил баща ти?
Разбира се. Как не си забравил?
Няма време! С твоя екип вържете добре вратите в сутерена.
Пако! Най-добрият отпушвач на канали. Качи се горе.
Не говоря английски.
Извинявай. Запечатай течовете на тавана.
Гонсало! Има още няколко врати за заковаване.
Знам, че си останал без пръст при трудова злополука,
но ще дадеш ли шанс на циркуляра?
Налага се всички да се включат, заедно ще се справим!
Знам, че можем. Да победим урагана!
Всичко, което бе вършил Чад, най-сетне даде резултат.
Междувременно аз още търсех Хулия.
Защото никой нормален човек не би излязъл навън в такава буря, нали, Мемо?
Това е просто пръстен! При това стар!
Стига глупости, влизай вътре!
Не! Този пръстен е всичко за мен. Трябва да го намеря, няма да ме спреш!
Стига, Мемо, тръгвай!
- Ето те! Идвай бързо в балната зала. - Знам, че за теб това е
просто някакъв си бутик, но за мен е всичко!
- Знам, не бях прав, хайде! - А ако дъските не издържат?
Не мога да оставя труда си да иде на вятъра!
Ще ти помогна да пренесеш колекцията в залата.
Ако не сте в залата, потърсете най-близкото убежище.
Бурята връхлита.
Край.
И сега?
Ще останем тук, заедно.
Има няколко свещи от откриването.
Може да поиграем на карти.
Хубаво, но трябва да те предупредя.
Страшен съм на карти.
Изтегли две.
Извинявай, вината е моя. Заради мен се оказа в капан.
Точно тук искам да бъда - с теб.
Няма нищо по-важно.
- Освен да те бия на карти. - Ще съжаляваш, Максимо.
Извинявай, имаше право.
Бях като слепец. Но вече виждам, макар и на тъмно.
Струваше ни се, че можем да преодолеем всичко заедно.
Може просто да съм бил наивно хлапе, но...
Аз също.
Знам, знам.
Вероятно се изкарвам по-голям герой, отколкото бях.
Не, и аз си го спомням по същия начин.
Пет пъти си казахме молитвата.
- Вуйчо, не ме зарязвай насред ураган. - Спокойно, Хюго.
Известно време беше доста напрегнато, но бурята отмина.
Ако не сте в балната зала, слезте за преброяване.
Край. Повтарям, край.
Мемо!
Можеше да загинеш навън! Къде ти беше умът?
Търсех пръстена на баба ми.
Лупе каза, че го е загубила, и трябваше да огледам.
Но го нямаше там. И сега всичко отиде по дяволите.
Как така е у теб?
И ти ли си го търсила? Навън е опасно, Лорена.
Не, Мемо. През цялото време беше у мен.
Взех го от леля Лупе миналата седмица.
Когато осъзнах, че ти си мъжът, за когото искам да се венчая.
Дори обмислях да те заведа на мач в Гуадалахара и там да ти предложа.
Много глупав план.
Значи просто си я прикривала?
Да бях казала, че съм го продала! Мразя да съм мокра.
Миличка, страхотно си го измислила.
И ще се радвам да отидем заедно на мач.
Сега обаче...
единственото, което искам, е да ти бъда съпруг.
Мила моя,
дълъг път извървяхме дотук.
Но стигнахме до края заедно.
Така че...
Лорена Дел Пилар Молина, бъдеща Рейес...
Ще се омъжиш ли за мен?
Да.
С най-голямо удоволствие.
Ела тук, лельо Лупе!
Честито, Мемо!
Не е за вярване, оцеляхме.
Благодарение на теб, Чад.
Благодаря, мамо. Приятно беше поне веднъж да се почувствам полезен.
Не заминавай. Доказа, че не само си наясно с работата на всички тук,
но познаваш и самите хора.
- Точно като... - Управляващ мениджър.
Постът свободен ли е още?
Токът светна.
- Отиваме ли? - Да.
Ето го невидимия човек. Къде беше днес?
Подреждах си приоритетите.
Сериозно? Докато аз бях дясната ръка на дон Пабло,
ти си играеше на "къщичка" с гаджето ти.
- Максимо. - Дон Пабло.
За Максимо не знам, но аз съм готова да ви помогна.
Слушай, Дулсе, започваш да прекаляваш.
Нужен ми е Максимо.
Заповядай. Знам, че обичаш да обираш трохите.
Аз се сдобрих с Хулия,
Мемо и Лорена се сгодиха, а дон Пабло ме предпочете пред Дулсе.
И за един миг на този шантав купон всичко се подреди.
Какъв финал!
Историите ти са страшно емоционални, но и безкрайно комични.
- Това трудно се постига. - Зетят започва да ми харесва.
Съжалявам, че развалям мъжката ви дружба, но трябва да тръгваме.
Радвам се, че видях къде сте се запознали с мама.
Макар че в твоите разкази хотелът не е капиталистическа клоака.
- Да. - Ще свия подложките за чаши.
Сякаш слушам майка ти.
Много отдавна трябваше да се сближа с теб, миличка, съжалявам.
- Да се видим пак след три седмици? - По какъв повод?
- Мислех, че тогава е рожденият ти ден. - Не бъркаш, тя се шегува с теб.
Аз ще й нарисувам картина с четка от собствената й коса.
Пак взе да не ми харесваш.
- Ще се радваме да дойдеш, татко. - Добре, чудесно.
Чао.
До скоро, дядо!
- Хубаво. - Чао.
И аз ще тръгвам.
Добре че Палома ме убеди да дойда. Радвам се, че те видях.
И аз - теб.
Може ли да "проговорим" за малко?
Така де, знам, че мина много време и не сме се виждали
от доста време... Това вече го казах.
Но може, знам ли, ако си гладна или просто ти се пие нещо,
да отидем някъде.
Ако искаш. Или пък не.
Да вечеряме заедно. Отседнала съм тук, да се видим в лобито след час?
- Да, чудесно. - Добре.
На вечеря. Ти и аз.
- Да. - До скоро тогава.
Добре, чао.
Явно всичко в живота ти се подрежда, вуйчо.
Също като в историята ти.
Дано сега е по-добре,
защото, за съжаление, краят на историята беше друг.
Някаква идея кой може да е бил?
Не.
Не знам.
Много лошо.
Ако тефтерът попадне у когото не трябва, всичко може да се случи.
Също като с бурята през деня,
най-лошото предстоеше.
Превод на субтитрите Боряна Богданова