Bravo.
Palomo.
- A přivedla jsi... - Manžela?
Ten projev, Máximo!
Byl skvělý. Povzbudil mě.
Byl to portrét muže i autoportrét v jednom.
Jako má loňská série akvarelů s Emilianem Zapatou.
- Jistě. - Taky dopadly skvěle.
To je výborné. Pěkné. Výborné.
Nepřinesl bys nám všem tequilu?
Na Dona Pabla.
- Dobře. - Na Dona Pabla.
Bude mi ctí.
Děkuju.
Jsem rád, že jsi přišla. A že jsi k tomu přiměla i Julii.
To nebylo těžké.
Byla v Ciudad de México kvůli módní přehlídce.
Nejspíš v hloubi duše přijít chtěla.
Jen potřebovala popostrčit.
Děkuju.
Neříkala o mně něco?
Nebo...
Nebo nenaznačila aspoň zájem nějak neverbálně?
Pěknej pokus.
Přivedla jsem ji sem.
Zbytek je na tobě.
Nebuď taková.
Zajdu si pro pití.
Tak jo. Žena tvých snů stojí přímo tamhle.
Tak půjdeš na to, nebo jak?
Není to tak snadné. Musím postupovat strategicky.
Pokud jde o závažné chvíle s Julií, mívám tendenci si to pokazit.
Julie!
Můžeme si „promruvit“?
Ne „promruvit“. Co to vůbec je?
Chci si „promruvit“? Co jsem zač?
Mork z planety Ork.
Dej...
Co chceš říct, Máximo?
Promiň. Jsem nervózní. Chci se omluvit. Choval jsem se jako blb.
Ohledně Beta. I všeho ostatního. Odpustíš mi?
Samozřejmě že odpustím, Máximo.
Spíš jsem se bála, že se měníš k nepoznání, než že bych se zlobila.
Přísahám, mi amor, neměním se.
Neboj se. Všechno bude jako dřív.
Dulce!
Jakmile odstraním Dulce.
Cože?
Tak to nefunguje.
Ale chce mi všechno vzít.
Don Pablo půjde do důchodu. Co když si vybere ji?
Musím jen strpět pár malinkých kompromisů.
Máximo, nemůžeš být dobrým člověkem, jen když ti všechno vychází.
Co z tebe bude, až půjde do tuhého?
Není to snadné. Ty to nechápeš. Jde o práci.
I já mám práci.
Tohle je velký resort. Plný politiky. Ty máš jen butik.
Páni. „Jen butik?“
Ne. Tak jsem to nemyslel.
Víš co? Už se zlobím.
Všichni prosím přistupte.
Výborně, drazí. Jen blíž.
Díky, že jste přišli na tuto náhlou schůzi.
Jak víte, je vyhlášené varování před tropickou bouří.
Kdo potřebuje varování?
Moje vlasy to poznají jako první.
Zatím je to v pořádku a očekáváme jen déšť.
- A hromy. - Tyto bouře se mohou rychle změnit.
Letiště pro jistotu zrušilo všechny lety.
Naši hosté tu uvázli.
Snažte se je uklidnit a připomeňte jim, že se není čeho obávat.
Kromě hněvu nejbohatší patnáctileté dívky Any Sofi z Monterrey.
Její otec je vdovec a ona je jeho jediné dítě,
proto do oslavy jejích patnáctin vložil veškerou snahu i peníze.
Musí být dokonalá,
takže musíme všechno toto rychle přesunout dovnitř.
Vyhrňme si rukávy a přesuňme ty delfíny.
Chtěl jsem napravit vztah s Julií,
ale toto byla příležitost předčit Dulce.
Paní Daviesová!
Mám užitečný nápad.
Když na golfové vozíky přivážeme koše,
odvezeme všechno naráz.
Zaměstnanci budou mít víc času...
Diane, bylo by sice zábavné spolupracovat tady s Máximem,
ale párty jsou speciální akce a já jsem jejich koordinátorka,
takže bude pro všechny jednodušší,
když se o toto postarám já sama.
To zní rozumně, Dulce.
Ale na to se dá namítnout... Opravdu?
Opravdu, Máximo.
Dulce to jistě zvládne.
- Ty se postarej o zbytek VIP hostů. - Domluveno.
Já zajdu za panem Verou.
Nebyl spokojený s rozpočtem na příští rok.
Co teprve až zjistí, že jeho soukromé letadlo nepoletí...
Utíkalo mi to mezi prsty.
Don Pablo za sebe doporučí Dulce.
I kdyby ne, tak Diane ji očividně preferuje
a jako majitelka má poslední slovo.
Ale Diane nebyla jedinou majitelkou.
Dulce ještě nepřesvědčila Alejandra Veru.
Ještě zbývala naděje.
Musel jsem za ním první.
Memo, já myslel, že máš z bouřek hrůzu.
Nemáš teď pod svým stolkem odříkávat tisíc Padre nuestros?
Bouřek se bojím pořád. A taky eskalátorů a malých leguánů.
- A strachu samotného. - Tak proč jsi tak spokojený?
Protože i kdyby nás ta bouřka všechny zabila, což se může stát,
budu zasnoubený s Lorenou.
Požádám ji o ruku.
Plánuješ romantickou žádost v dešti s průhlednou bílou košilí.
Riskantní.
- Ale bezva. - Jo.
Vyčkávám už od Día de Muertos.
Ale i když se bojím...
S takovou láskou zvládneš cokoli.
Ten pocit já znám.
Hodně štěstí.
Nechám tě pracovat. Nebudu ti překážet.
Děkuju!
Není zač, zlom vaz.
Počkat. Máme to dělat oba.
Máš to dělat ty.
To vážně, Héctore?
Věřte mi. Sál je lepší než to takzvané Okno do moře.
Až moc pobřeží taky není dobré, že?
Sál bude báječný. Že, Ano Sofi?
Sály jsou pro princezny.
Sťali mi hlavu, papi.
Mám být mořská panna.
Teď jsem jen holka.
A ryba.
Tvoje hlava bude na tom rybím těle cobydup.
Je to kvůli bezpečnosti.
Fajn. Ale jestli ta párty nebude skvělá, odnese to vaše hlava.
A to ještě není nejhorší.
Když je v plné parádě...
Zlatíčko.
Chade, musíme posílit ochranku na tu oslavu.
Jinak hrozí, že tu holčičku uškrtím.
Dobře, mami.
Neboj se.
Důkladně jsem prověřil všechny hosty v areálu.
To je možná až přehnané, ale dobře.
Musím říct, že tvůj vzhled připomíná Village People.
Co přijde dál? Budeš lidi vozit na banánu?
Už jsem tady v hotelu dělal všechno.
Tak gratuluju.
Co se ti zamlouvalo nejvíc?
Vlastně všechno.
Ale víš, každý tu umí to svoje. Paco se pro zahradničení narodil.
A nikdo neskládá prádlo jako Lupita.
Měl jsem pocit, že jim ani nepomáhám.
Tak to určitě nebylo.
V ničem z toho jsem se vyloženě nenašel.
Asi to vezmu odjinud a vrátím se do LA.
Zase odjedeš?
Zlato, nepřeháníš to?
Musím zjistit, kam patřím, mami, chápeš?
Nechci jen tak někde být. Chci někde být.
Nebo spíš... „Chci být někde!“
Chápeš, ne?
Opravdu vůbec ne.
Dobře. Dost už o Chadovi.
Sice mě ta cesta za sebepoznáním moc zajímá, ale Julia je přímo tamhle.
Když za ní nepůjdeš ty, já jo.
Ne. Ty první nebudeš.
- Hej! - To ne.
Julie.
Máximo.
Teda. Už je to doba.
Jo.
Nevím, co mám říct.
- Ta slavná Julia. - Panebože.
Mám tolik otázek. Dokonce jsem si je sepsal.
Tak zaprvé. Kde žijete?
Promiň, Julie. To je můj synovec Hugo, který rád dělá ostudu.
Jdi si hrát a nech nás, jo?
- Dobře. - Tak jo.
Když jste úspěšná, podporují vás teď rodiče?
Vyprávěl jsem mu o Las Colinas, takže...
Víš, párkrát jsem tě zmínil.
Kecá.
Nebylo to párkrát.
Počkat, děláte i pánskou módu? Zamilovala jste se? Prodáváte šperky?
Bože! Půlku roku tráví v Paříži a půlku v Kolumbii.
S rodiči se usmířila po porodu tří krásných dětí, Raúla, Antonia a Ilsy.
Kolekci pro muže má od roku 2005
a před čtyřmi roky se s manželem odloučili.
Spokojený?
No teda. Ty to máš ale nastudované.
Cože? Já?
Vůbec ne.
Poznám, když sleduješ mé příběhy na instagramu.
Vážně?
Dobře, zajdu pozdravit rodinu Dona Pabla.
Těšilo mě.
- Mě taky. - Moc. Jo.
Tvůj projev byl krásný.
Děkuju.
Má podzimní kolekce.
- Jo. - Pěkné.
Moc pěkné.
Děkuju.
- Ahoj. - To fakt?
Máš na sobě její oblek?
- Kámo, moc tlačíš na pilu. - No jo.
Vraťme se k vyprávění.
Musel jsem panu Verovi dokázat, že vedoucím provozu se mám stát já.
Povedlo se?
- Potřeboval jsem s ním být sám. - Ne.
Mám teď být v Cancúnu, ale počasí mělo jiné plány.
Promiň, že jsme ti nedali prezidentské apartmá.
To nevadí. Velvyslanecké mi stačí.
Jako na táboře.
ANA SOFI SÁL A
Ale když už jsem tu uvázl, mohli bychom zajít na tu slíbenou večeři.
No, i nadále nám slibují déšť.
Promiň, Alejandro,
ale naše obchodní večeře už nejsou vhodné.
Tak z toho ty obchody vypustíme.
Té nabídky si vážím,
ale teď romantický vztah nehledám.
To je odmítnutí?
To se mi stalo poprvé.
Kromě Miss Hondurasu, a to bylo jen proto, že už jsem chodil s Miss Salvadoru.
Já myslel, že mezi námi něco bylo.
Bylo a je.
Jsme kolegové.
Necháme to na profesionální úrovni.
Jo. Jistě.
Nepřál bych si, aby mezi námi bylo něco, co by náš úžasný hotel mohlo ohrozit.
Jsem ráda, že souhlasíš.
No jo. Nápodobně.
A opraveno!
Dobrý den. Seňore Vero!
Můžu vám dnes s něčím pomoci?
S čímkoli?
Ne, Máximo. Díky.
Pokud mě nějakým kouzlem nepřeneseš do Cancúnu, tak ne.
Proč potřebujete do Cancúnu?
Kromě podružné dovolené?
Potřebuju tam, protože Cruz Delgado chce poštvat mou vlastní radu proti mně.
Když ho nezastavím, bratři Verové se mohou s místními nemovitostmi rozloučit.
Omluv mě.
Ano?
Cruz Delgado.
Odkud to jméno znám?
Vtom mi došlo, že Cruz Delgado byl v Knize tajemství.
Mohl jsem panu Verovi pomoct s jeho největším problémem. Jenže...
Julia si musí myslet, že jsem stalker.
Znám jména jejích dětí.
- Pokazil jsem to. - Ale no tak. Vzpomeň si na svou řeč.
„Nikdy není pozdě.“
Pozvi ji dneska na večeři a na romantickou procházku zahradou.
- Memovi to vyšlo. Tak možná i tobě. - Že mluvíš zrovna o Memovi.
Protože mezi ním a Lorenou se vyskytla velká překážka.
- Tahle část je dobrá. - Cože? Ne, není.
Lupe, děkuju za ten velkorysý odklad.
Měl jsem tak čas Lorenu pořádně poznat.
A zjistit, že právě s ní mám strávit zbytek života.
Tak mi prosím vrať abuelin prsten.
Požádám ji o ruku.
- Ne. - Díky.
Počkat. Cože? Proč?
Nejsi připravený.
Neboj se. Povím ti, až budeš.
Ale tohle byl od začátku tvůj nápad. Tomu nerozumím.
Před půl rokem by to Memo přijal
a vzdal se. Ale tohle byl nový Memo.
Nejprve byl zmatený,
pak naštvaný a pak rozčilený.
Lupino svolení nepotřeboval. Jeho vztah s Lorenou byl výjimečný
a nehodlal Lupe dovolit, aby ho o něj připravila.
Vrátí se zpátky.
Hned teď, Memo.
Lupe! Vrať mi ten prsten!
Já nežádám, já požaduju!
Vlastně křičím!
Byly ty sušičky vždycky tak hlučné?
To nejde! Já...
Cože? Mluv nahlas!
Ztratila jsem ho.
U Okna do moře.
Nechceme působit rozruch,
ale tropickou bouři Caroline povýšili na hurikán.
Hurikán?
Chci říct, že potřebujeme nějaký plán, než to řekneme ostatním, aby nepanikařili.
Musíme jednat rychle.
Potřebujeme pytle s pískem.
Paco dává písek do květináčů a Lupe má růžové povlaky na polštáře,
protože jsem s nimi možná vypral své červené spodky.
- Ale půjde to. - Výborně. Spolupracuj s Pacem.
Provedu.
Pardon, DP. Síla zvyku.
Dulce, přiveď všechny hosty do sálu. Tam je to nejbezpečnější.
Všechny? To se Aně Sofi líbit nebude. Je z nejváženější rodiny v Monterrey.
Mohou tu uspořádat tucty oslav a svateb i oslavu obřízky, pokud někdo konvertuje.
Nemáme na výběr.
Promiňte. Diane, není divné, že tu teď Máximo není?
Co může být důležitější než tohle?
No ne?
Měl jsem ho v ruce. Klíč k informaci,
díky které budu pro pana Veru nezbytným. Poslední šanci porazit Dulce.
Jak daleko jsem ale byl ochoten zajít?
HOST: CRUZ DELGADO
VŠECHNO NEJLEPŠÍ K 15. NAROZENINÁM!
Jen než přejde ta bouře, zlato.
Okna by se mohla rozbít a někoho zranit.
Lidi to může smést do moře.
Jestli v tobě něco z toho probudí soucit, zastav mě.
Diane.
- Venku je to zlé. - Jak moc?
Jako když Fonda vydala svou videokazetu týden před tvým Riskantním fitness.
Bože. Svolej zaměstnance do jídelny a pak se přijď schovat za mnou.
Tam se to zatopí první. Musíme být všichni tady.
- Je to nejbezpečnější. - Co jinde?
Mami, svoje kolegy neopustím. Jsme všichni lidé.
Musí s námi být nakládáno stejně. Hurikán nediskriminuje, tak ani já ne.
Co říkáš, Diane?
Že máš pravdu. Bezpečí našich lidí je nejdůležitější.
Chade, přiveď je sem.
Příliv je velmi vysoký, tak se přesuneme.
Provedu. Teď je odliv. Ale líbí se mi ten sentiment.
Vtipy nech na mně.
To je...
úžasné. A tak podrobné.
Díky tomu Cruze Delgada dostanu.
Rád jsem pomohl, pane Vero. Pokud budete něco potřebovat,
považujte mě prosím za tu nejspolehlivější osobu v hotelu.
Máximo, pardon.
Mám jednu otázku.
Co to přesně je?
Tohle?
To je kopie.
Máximo.
Pojď sem.
Kopie čeho?
Informací?
Nahoře je číslo, které vypadá jako číslo stránky.
Zdá se, že toho původně bylo víc.
Mnohem víc.
To je důvěrné.
Důvěrné?
Neříkej, že má resort jakousi...
„Knihu tajemství“ svých hostů.
Tak bych tomu neříkal.
Je to jen zápisník s preferencemi hostů.
Hostů? Vím, že se tu říká: „Host dostane, co chce.“ Že?
Ale já bych spíš řekl: „Šéf dostane, co chce.“
Přines mi ten zápisník.
Prosím, pane Vero. Nemůžu zradit Dona Pabla.
Neudělal jsi to už tím, že jsi mi dal tuhle stránku?
To je jedno.
Tahle stránka mi stačí. Vážím si toho. Nezapomenu na to.
Děkuju.
Všechno jsem ohrozil.
Ani jsem sám sebe nepoznával.
To vše kvůli Dulce.
Máximo.
Ta bouřka se zhoršuje a už je tu plno.
Dulce to sama nezvládne. Pomůžeš jí, prosím tě?
Honem. Pořád nemá hlavu.
Konečně jsem mohl Donu Pablovi ukázat,
že jsem pro hotel důležitější, než kdy bude ta ďáblice.
Měl jsem se radovat, ale nemohl jsem zapomenout na...
Julia! Neviděl jste ji?
Ne. Už nějakou dobu ne.
Promiňte, ale musím ji najít, než se ta bouřka zhorší.
Jistě. Já se tu o to postarám.
Vždycky tě podpořím.
Děkuju, Done Pablo.
- Héctore! Kde jsi byl? Bála jsem se. - Zabednil jsem kancelář.
Celý hrad zachránit nemůžeme, ale královnina komnata je nejdůležitější.
Snažím se vypadat statečně, ale bojím se. Takovou bouřku jsme nezažili.
Klid, amor. Já se nebojím. Jak řekl jeden moudrý zaměstnanec:
„S takovou láskou zvládneš cokoli.“
Tak, lidi. Podle rádia to tu za deset minut bude.
Ximeno. Vzpomínáš na ty uzly, co tě naučil tvůj táta v létě 1982?
Jistě. Ty si to pamatuješ?
Není čas! Jdi se svým týmem zajistit dveře do sklepa.
Paco! Nejlepší čistič odtoků v téhle části Acapulca. Jdi nahoru.
Neumím anglicky, güero.
Promiň. Zalep prosakující strop.
Gonzalo! Zabedni zbytek dveří.
Sice jsi v surfařské boudě přišel o prst,
ale nechceš dát kotoučové pile ještě jednu šanci?
Tak jo. Musíme spolupracovat, a překonáme to!
To dáme. Ten hurikán přečkáme.
V tu chvíli se všechny Chadovy zkušenosti hodily.
Já jsem zatím hledal Julii,
protože nikdo rozumný by neměl být v té bouři venku. Že, Memo?
Je to jen prsten!
Velmi starý prsten!
Nebuď idiot! Pojď dovnitř!
Ne! Ten prsten je mi vším! Musím ho najít! Zkus si mě zastavit!
To stačí, Memo! Jdeme!
Julie, tady jsi.
- Musíme hned do sálu. - Ty si myslíš,
že to je jen butik, ale pro mě je to všechno.
- Já vím. Mýlil jsem se. Ale musíme jít. - Co když prkna nevydrží?
Nemůžu tu ty šaty nechat. Jsou to měsíce práce.
Neopustím tě. Když si pospíšíme,
- dostaneme je do sálu. - Jo.
Hej. Jestli jste ještě venku, schovejte se, kde jste.
Bouřka je tu.
Konec.
Co teď?
Zůstaneme tady. Spolu.
Mám tu svíčky z té otevíračky.
Můžeme zatím hrát Uno.
To zní dobře. Ale musím tě varovat.
V Unu jsem neporazitelný.
Bereš dvě.
Promiň. Můžu za to já. Neměl bys tu být odříznutý.
Jsem tam, kde mám být.
S tebou.
Nic není důležitější.
- Až na to, že bereš čtyři. - Toho budeš litovat, Máximo.
Promiň. Měla jsi pravdu.
Zapomněl jsem, co je důležité. Ale teď už to vidím. I ve tmě.
I přes všechen strach
jsem měl ten den pocit, že s Julií překonáme cokoli.
Snad jsem byl jen naivní, ale...
Tak to jsme dva.
Já vím.
Asi zním jako větší hrdina, než jsem byl.
Ne, pamatuju si to stejně.
Odříkali jsme snad pět růženců.
Tío, nemůžeš přestat uprostřed hurikánu.
Klid, Hugo. Jen klid.
Po pár chvílích plných napětí bouře ustala.
Dobře, pokud nejste v sále, přijďte sem. Spočítáme se.
Končím. Konec.
Memo!
Mohl jsi tam umřít. Co tě to napadlo?
Hledal jsem babiččin prsten.
Lupe ho prý ztratila, tak jsem ho chtěl najít.
Ale nebyl tam. A teď je všechno zkažené.
Počkat. Máš ho ty?
Taky jsi ho šla hledat? Je to tam nebezpečné, Loreno.
Ne, Memo.
Měla jsem ho celou tu dobu.
Teta Lupe mi ho dala minulý týden.
Když jsem si uvědomila,
že jsi muž, kterého si chci vzít.
Plánovala jsem, že tě vezmu na fotbal v Guadalajaře a požádám já tebe.
Bylo to směšné.
Takže jsi ji jen kryla?
Měla jsem říct, že jsem ho prodala. Nerada jsem zmoklá.
Mi Lolo.
To je moc pěkný plán.
A moc rád bych s tebou šel na fotbal. Ale...
Ale teď...
nechci nic jiného než být tvým mužem.
Miláčku.
Cesta až sem byla dlouhá.
Ale jsme tu. A dorazili jsme sem spolu.
Takže...
Loreno Del Pilar Molinaová,
už brzy Reyesová, co?
Vezmeš si mě?
Ano.
Nic mě neudělá šťastnější.
Pojď k nám, teto Lupe.
Gratuluju, Memo.
Zvládli jsme to.
Zvládli jsme to díky tobě, Chade.
Díky, mami. Být projednou užitečný byl skvělý pocit.
Teď odjet nemůžeš.
Nejen že víš, co tu kdo dělá, ale taky každého z nich dobře znáš.
To zní jako...
Generální ředitel.
Je ta kancelář ještě volná?
Naskočil proud.
- Ano? Jdeme. - Jo.
Hele. Neviditelný muž.
Kde jsi dnes byl?
Srovnával jsem si priority.
Vážně?
Zatímco já byla pravou rukou Dona Pabla,
ty sis hrál v párečku se svou přítelkyní.
Máximo.
Done Pablo.
Nevím, jak tady Máximo,
ale já jsem připravená vám pomoct.
Dobře, Dulce. Trošku tlačíš na pilu.
Potřebuju Máxima.
Na. Vím, že po mně ráda uklízíš.
Ten večer jsem se udobřil s Julií.
Memo a Lorena se zasnoubili a Don Pablo mi dal přednost před Dulce.
Na chvíli byla ta šílená párty dokonalá.
Parádní závěr.
Tvoje příběhy jsou tak optimistické, emocionální a taky poněkud vtipně jízlivé.
To vůbec není snadné.
Začíná se mi líbit, Palomo.
Nerada vás při tom cukrování ruším, ale musíme jít. Už pojedeme.
Bylo fajn vidět, kde jste se s mámou seznámili,
i když tvoje verze hotelu je mnohem lepší než tahle korporátní žumpa.
- Jo. - Ukradnu nějaké podtácky.
Celá máma.
Měl jsem tě vyhledat mnohem dřív, mi hija. Promiň.
Můžeme se vidět za tři týdny?
Co se děje za tři týdny?
- Já myslel, že máš narozky. Promiň. - Má. Jen si z tebe utahuje.
Dám jí obraz malovaný štětcem z jejích vlasů.
Tak jo, a zase mě nemáš ráda.
Budeme rádi, když dorazíš, tati.
Dobře. Tak jo.
- Ahoj. - Ahoj.
Tak zatím, tcháne.
Dobře.
Tak zatím.
Taky už půjdu.
Jsem ráda, že mě Paloma přesvědčila. Ráda jsem tě viděla, Máximo.
Taky jsem tě rád viděl.
Hele.
Můžeme si „promruvit“?
No, vím, že už je to nějaká doba, co jsme se neviděli
nějakou dobu. To už jsem říkal...
Snad...
Nevím, jestli třeba nemáš hlad nebo jen žízeň, ale...
Možná bychom mohli někam zajít.
- Jestli chceš. Nebo ne? Můžeme... - Večeře zní skvěle.
Dneska spím tady, takže si můžeme asi za hodinu dát sraz v hale.
- Jo! Ano. - Výborně.
Večeře. My dva.
- Jo. - Tak zatím.
Dobře. Ahoj.
Ahoj.
No, zdá se, že ti to všechno vyjde, tío.
Jako v tom tvém příběhu.
No, snad to tentokrát dopadne lépe,
protože to bohužel
nebyl konec příběhu.
Nevíš, kdo to mohl udělat?
Ne.
VEDOUCÍ PROVOZU
Ne, nevím.
Tohle je zlé, Máximo.
Když ten zápisník skončí ve špatných rukách,
kdo ví, co z toho vzejde.
V duchu měnící se bouře toho dne
nás to nejhorší teprve čekalo.
Překlad titulků: Veronika Ageiwa