- Bravo. - Tak.
Paloma.
- Og du tog... - Min mand med?
Sikke en tale, Máximo.
Den var fantastisk. Den gav mig liv.
Et portræt af en mand og et selvportræt på samme tid.
Som mine akvareller af Emiliano Zapata.
- De blev virkelig fine. - Super. Rigtig flot. Så fint.
Henter du ikke en omgang tequila til os?
For don Pablo.
Okay. For don Pablo. Det vil være mig en ære.
Tak. Øjeblik.
Jeg er så glad for, du kom. Og at du fik Julia med.
Det var ikke så svært. Hun var i Mexico City til et modeshow.
Inderst inde ville hun gerne med. Hun skulle bare lige overtales lidt.
Tak.
Har Julia spurgt til mig? Eller...
Måske ikke spurgt, men vist interesse gennem sit kropssprog?
Godt forsøgt.
Jeg fik hende med herned. Nu er resten op til dig.
- Lad nu være. - Jeg henter noget at drikke.
Okay. Din drømmekvinde står lige derhenne. Så skal vi gøre det eller hvad?
Så enkelt er det ikke! Jeg må være strategisk.
I alle vigtige øjeblikke med Julia har jeg for vane at jokke i spinaten.
Julia. Julia. Må jeg "snarke" med dig?
Ikke "snarke". Det hedder det ikke.
Vil jeg "snarke"? Jeg lyder som Mork fra Ork.
Giv os en...
- Hvad vil du sige? - Undskyld, jeg er bare nervøs.
Jeg vil sige undskyld. Jeg var en idiot. Med Beto. Med alting.
Kan du tilgive mig?
Selvfølgelig tilgiver jeg dig.
Jeg var mere bekymret end vred. Jeg kunne slet ikke kende dig.
Jeg lover, at jeg stadig er mig.
Bare rolig, alt bliver normalt igen.
Dulce!
- Når jeg har vundet over Dulce. - Hvad?
- Sådan fungerer det ikke. - Hun tager alt, hvad jeg har kæmpet for.
Don Pablo stopper snart. Hvad, hvis han vælger hende?
Jeg skal bare indgå et par bittesmå kompromiser.
Man kan ikke kun være et godt menneske, når alting lykkes.
Hvordan bliver du så, når livet er svært?
- Du forstår det ikke. Det er forretning. - Jeg har en forretning.
Det er et stort resort. Din er bare en kjolebutik.
- Wow. "Bare en kjolebutik"? - Nej. Det var ikke sådan ment.
Nu er jeg vred.
Kom herhen, alle sammen.
Nemlig, venner. Kom nærmere.
Tak, fordi I kom til denne briefing.
Som I ved, er der varsel om en tropisk storm.
Hvem har brug for et varsel? Mit hår ved det altid først.
Indtil videre forventer vi kun regn.
Og torden.
Den slags storme kan hurtigt ændre sig, så lufthavnen har indstillet al flyvning
De resterende gæster er strandet her.
I skal berolige dem og minde dem om, at de intet har at frygte.
Bortset fra vreden fra Monterreys rigeste 15-årige, Ana Sofi.
Hendes far er enkemand, og hun er enebarn,
så han bruger alle sine kræfter og penge på hendes quinceañera.
Alt skal være perfekt, så vi skal have alting indenfor i en fart.
Lad os så smøge ærmerne op og få flyttet nogle delfiner.
Jeg ville tale med Julia, men jeg var nødt til at overhale Dulce.
Ms. Davies! Jeg har en virkelig god idé.
Vi kan spænde vasketøjskurve på golfvogne og flytte alting på én gang.
Så får vi mere tid til...
Diane, selvom det kunne være sjovt at samarbejde med selveste Máximo,
er fester jo særlige events, og da jeg er event-koordinator,
vil det være mindre forvirrende, hvis jeg koordinerer det alene.
- God pointe, Dulce. - Ja, men er det egentlig det?
Det er det, Máximo. Dulce kan sagtens klare det her.
- Du sørger for de andre VIP-gæster. - Så er det afgjort.
Nu skal jeg tale med mr. Vera. Han var utilfreds med årsbudgettet,
så vent, til han hører, at hans privatfly har flyveforbud.
Alting smuldrede. Don Pablo ville anbefale Dulce som sin afløser.
Desuden foretrak Diane hende, og som ejer var det hendes beslutning.
Men Diane var ikke den eneste ejer.
Dulce havde endnu ikke overbevist Alejandro Vera.
Jeg havde stadig en chance. Jeg måtte nå hen til ham først.
Jeg troede, du var bange for storme.
Burde du ikke ligge under dit skrivebord og bede en bøn?
Storme er stadig min største frygt. Sammen med rulletrapper og leguanunger.
- Og frygten selv. - Hvorfor er du så så glad?
Fordi selvom stormen slår os alle ihjel, hvilket er en reel mulighed,
dør jeg som Lorenas forlovede. Jeg frier i dag.
Altså et romantisk, overrasket-af-regnen, gennemsigtig-hvid-skjorte frieri.
- Risikabelt. Men jeg kan lide det. - Ja.
Jeg har villet fri siden Día de Muertos, så jeg er skrækslagen,
men med en kærlighed som den kan man klare alt.
Jeg kender følelsen.
Held og lykke, papi. Du skal arbejde. Jeg vil ikke gå i vejen.
- Tak. - Det manglede da bare.
Vent, det er vores arbejde. Det er dit arbejde.
Seriøst, Héctor? Héctor!
Tro mig, balsalen er meget bedre end dette såkaldte Vindue mod havet.
Man kan jo også få for meget kyst.
En balsal er da sjovt, ikke, Ana Sofi? Balsale er til prinsesser.
De har halshugget mig, far. Jeg skulle være en havfrue.
Nu er jeg bare en kvinde.
Og en fisk.
Vi skal nok sætte dit hoved på fiskekroppen igen.
Det er af sikkerhedshensyn.
Godt. Men dit hoved ryger næste gang, hvis festen ikke er fantastisk.
Sådan er hun på niveau fire.
Du vil ikke se hende på ti.
Skat...
Chad, skærp sikkerheden til fødselsdagen, så jeg ikke kvæler en lille pige.
Okay, mor. Bare rolig.
Jeg har lavet et grundigt baggrundstjek af hver eneste gæst.
Det er nok en overdrivelse, men okay.
Den mundering lugter altså lidt af Village People.
- Hvad bliver det næste? Bananbådstrækker? - Jeg har prøvet alle jobs på hotellet.
Tillykke. Hvilket af dem kunne du bedst lide?
Jeg elsker dem alle sammen, men alle her mestrer jo deres håndværk.
Paco er den fødte gartner. Ingen lægger sengetøj sammen som Lupita.
Jeg følte slet ikke, jeg hjalp til.
- Det kan jeg ikke tro. - Ingen af de jobs føltes helt rigtige.
Jeg tror, jeg omgrupperer og tager tilbage til L.A.
Rejser du igen? Skat, er det ikke lidt ekstremt?
Jeg må finde ud af, hvor jeg hører til.
Jeg vil ikke bare være et sted. Jeg vil være et sted.
Eller "jeg vil være et sted"!
- Du ved, hvad jeg mener. - Nej, det gør jeg ikke.
Okay, nok om Chad.
Hans selvudvikling er meget fascinerende, men Julia står altså lige der.
Hvis du ikke går derhen, gør jeg.
Nej, du får ikke lov til at tale med hende først. Glem det.
- Julia. - Máximo.
- Wow. Det er længe siden. - Ja.
Ja.
Hvad skal jeg sige?
- Den berømte Julia. - Åh gud...
Jeg har så mange spørgsmål. Jeg skrev dem ned.
Nummer et: Hvor bor du?
Undskyld, Julia. Det er min meget pinlige nevø, Hugo.
- Lad nu de voksne snakke. - Okay.
Støtter dine forældre din succesfulde karriere?
Jeg har fortalt om min tid på Las Colinas, så du blev nævnt et par gange.
Han lyver. Meget mere end et par gange.
Laver du også tøj til mænd? Forelskede du dig igen? Sælger du smykker?
Hold nu op! Hun bor halvt i Paris, halvt i Colombia.
Hun blev forsonet med sine forældre,
da hun fik sine tre børn, Raúl, Antonio og Ilse.
Hendes herrekollektion kom i 2005, og hun blev separeret for fire år siden.
- Tilfreds? - Wow, nogen har vist fulgt med.
Hvad? Mig? Nej da.
Jeg kan se, når du ser mine Instagram-stories.
Kan du?
Nu vil jeg hilse på don Pablos familie.
- Det var hyggeligt at møde dig. - I lige måde.
- Det var i øvrigt en dejlig tale. - Tak.
Julia G, efterår.
- Ja. - Flot. Rigtig flot.
Tak.
- Farvel. - Seriøst? Har du hendes jakkesæt på?
- Du er alt for ivrig. - Og hvad så? Tilbage til historien.
Jeg måtte vise mr. Vera, at jeg var den ny driftsleder, ikke Dulce.
Lykkes det?
- Først skulle vi være alene. - Stadig flyveforbud.
Jeg burde have været i Cancún nu.
- Beklager, du ikke får Præsidentsuiten. - Jeg klarer mig med Ambassadørsuiten.
Jeg kan lege, jeg er på campingtur.
Men nu jeg er her, kan jeg måske indløse den middag, jeg gik glip af?
Jeg vil helst ikke gå og slet ikke glip.
Beklager, Alejandro,
men vores forretningsmiddage er ikke længere passende.
Så lad os glemme det med forretningen.
Tak for tilbuddet, men jeg er ikke ude efter noget romantisk lige nu.
Nå, du afviser mig.
Det har jeg aldrig prøvet. Bortset fra Miss Honduras.
Og det var, fordi jeg datede Miss El Salvador.
Jeg troede, vi havde kemi, Diane.
Det havde vi også. Det har vi. Som kolleger.
- Lad os bevare et professionelt forhold. - Ja, selvfølgelig.
Jeg ønsker bestemt ikke at bringe vores dejlige hotel i fare.
- Jeg er glad for, vi er enige. - Ja, også mig.
Så er den klaret!
Nå, hej, señor Vera.
Er der noget, jeg kan hjælpe med? Hvad som helst?
Nej, Máximo. Tak.
Ikke medmindre du kan trylle mig til Cancún.
Hvad vil De i Cancún? Holde en middelmådig ferie?
Jeg skal til Cancún, fordi Cruz Delgado vil vende bestyrelsen mod mig.
Hvis jeg ikke standser ham, mister Vera-brødrene al ejendom i Riviera Maya.
Øjeblik.
Ja?
Cruz Delgado. Hvor kender jeg det navn fra?
Så slog det mig. Cruz Delgado stod i Hemmelighedernes Bog.
Jeg kunne løse mr. Veras største problem. Der var bare lige det...
Julia må tro, jeg stalker hende. Jeg kendte hendes børn navne.
- Jeg dummede mig. - Hold nu op.
Husk din tale. "Det er aldrig for sent."
Inviter hende på middag i aften, og gå en romantisk tur i haven.
- Det virkede for Memo. Prøv det. - Sjovt, du nævner Memo.
For hans og Lorenas forhold stod over for en større forhindring.
- Det her er godt. - Hvad? Nej, det er ej.
Lupe! Tak for den storsindede forlængelse.
Jeg fik tid til at lære Lorena rigtigt at kende.
Nu ved jeg, at jeg vil tilbringe resten af livet med hende.
Så hvis jeg får min bedstemors ring, vil jeg fri til hende.
- Nej. - Tak.
- Vent, hvad? Hvorfor? - Du er stadigvæk ikke klar.
Men bare rolig. Jeg skal nok sige, når du er.
Men det var jo din idé. Det forstår jeg ikke.
Førhen ville Memo have givet op. Men han var en ny Memo.
Først var han forvirret, så irriteret, så rasende.
Han behøvede ikke Lupes tilladelse. Han og Lorena havde noget særligt,
og Lupe skulle ikke tage, hvad der tilhørte ham.
Han gik straks derind igen.
Nu, Memo.
Lupe! Giv mig min bedstemors ring!
Jeg beder ikke om den, jeg kræver den. Jeg råber det faktisk!
Hvorfor larmer de tørretumblere sådan?
Jeg kan ikke...
Hvad? Tal højere, kvinde!
Jeg har tabt den, okay? Ved Vindue mod havet.
Vi vil ikke skabe uro,
men den tropiske storm Caroline er nu en orkan.
En orkan?
Som sagt må vi lægge en plan, før vi annoncerer det, så ingen går i panik.
Vi må skynde os at blive klar. Gid vi havde flere sandsække.
Paco bruger sand i krukkerne, og Lupe har en masse lyserøde pudebetræk,
fordi mine røde underbukser måske røg med i vask.
- De kan sagtens bruges. - Godt. Paco hjælper dig.
Modtaget. Undskyld, DP. Gammel vane.
Dulce, før gæsterne ind i balsalen. Det er vores sikreste sted.
Dem alle sammen? Det vil Ana Sofi hade. Det er Monterreys vigtigste familie.
De kan give mange quinceañeras, bryllupper og en omskæring, hvis de konverterer.
Vi har ikke noget valg.
Undskyld, Diane, men er det ikke mærkeligt, at Máximo ikke er her?
Hvad kan være vigtigere end det her?
Jeg siger det bare.
Her var den. Nøglen til de oplysninger,
der gjorde mig uundværlig for mr. Vera. Sidste chance for at slå Dulce.
Men hvor langt ville jeg gå?
GÆST: CRUZ DELGADO
TILLYKKE MED DE 15 ÅR, ANA SOFI
Det er bare, indtil stormen lægger sig.
Ruderne kan smadre og ramme nogen.
Folk kan blive taget af bølgerne.
Sig endelig til, hvis noget af det vækker empati hos dig.
Ms. Davies.
- Det er slemt derude. - Hvor slemt?
Som da Jane Fonda udgav sine jazzøvelser en uge før din Risky Fitness-video.
Åh gud. Send alle de ansatte ind i personalestuen, og kom så herop igen.
- Den bliver oversvømmet. Alle skal herop. - Der må da være et andet sted.
Mor, jeg svigter ikke mine kolleger. Vi er alle mennesker.
Vi skal behandles ens. Hverken orkanen eller jeg diskriminerer.
Nå, hvad siger du, Diane?
At jeg tog fejl. Folks sikkerhed er det vigtigste.
Chad, hent dem.
Der er højvande, så vi fortsætter.
Modtaget. Og der er faktisk lavvande, men god indstilling.
Lad mig om det sjove.
Det er jo...
...helt utroligt. Og meget detaljeret.
Rigeligt til at afskrække Cruz Delgado.
Altid til tjeneste. Og skulle De få brug for andet,
er jeg Deres eneste og mest pålidelige assistent her på hotellet.
Máximo, øjeblik. Bare lige ét spørgsmål.
Hvad er det her egentlig?
Nå, det der? Bare en fotokopi.
Máximo. Kom her.
En fotokopi af hvad?
Af... oplysninger.
Der står et tal heroppe, som ligner et sidetal.
Det vil sige, at der er mere, hvor det kommer fra.
Der er faktisk meget mere.
Det er fortroligt.
Fortroligt?
Hotellet har vel ikke en...
..."Hemmelighedernes Bog" om sine gæster?
Det vil jeg ikke kalde det.
Det er bare en notesbog, så vi kan huske gæsternes præferencer.
Gæsterne? Her siger I jo, at "gæsten får, hvad gæsten vil".
Der er bare lige det, at min stil er mere...
"Chefen får, hvad chefen vil."
Hent notesbogen til mig.
Jeg beder Dem, señor Vera. Jeg kan ikke forråde don Pablo.
Gjorde du ikke allerede det, da du kom med det her papir?
Pyt med det.
Det her er rigeligt. Tusind tak. Jeg glemmer ikke denne gestus.
Tak.
Jeg havde sat alt over styr.
Jeg var blevet ugenkendelig, bare fordi jeg ville slå Dulce.
Máximo. Uvejret bliver værre, og her er helt fyldt.
Dulce kan ikke klare det alene. Vil du være sød at hjælpe hende?
Skynd dig. Hun mangler hovedet.
Nu kunne jeg vise don Pablo,
at jeg var vigtigere for hotellet end den djævelske kvinde.
Jeg burde have været glad, men jeg tænkte hele tiden på...
- Julia! Har du set Julia? - Nej, det er længe siden.
Beklager, men jeg må finde hende, før stormen bliver værre.
Selvfølgelig. Jeg klarer tingene her. Du kan altid regne med mig.
Tak, don Pablo.
- Héctor, hvor var du? Jeg blev urolig. - Jeg barrikaderede dit kontor.
Vi kan ikke redde hele slottet, men dronningens kammer er helligt.
Jeg virker tapper, men jeg er skrækslagen. Vi har aldrig haft så slem en storm.
Bare rolig, amor. Som en klog pooldreng engang sagde:
"Med en kærlighed som den føler man, man kan klare alt."
Ifølge radioen rammer stormen om ti minutter.
Ximena, kan du huske de knob, din far lærte dig i '82?
Ja da. Kunne du huske det?
Senere! Tag et team med, og bind kælderdørene til.
Paco! Bedste afløbstømmer på den her side af Acapulco. Du skal ovenpå.
Jeg forstår ikke engelsk.
Undskyld. Jeg har brug for, at du reparerer hullerne i taget.
Gonzalo! Vi mangler stadig at barrikadere nogle døre.
Jeg ved godt, du mistede en finger i surfhytten,
men har du lyst til at gøre et nyt forsøg med rundsaven?
Okay, alle må arbejde sammen, men vi skal nok komme igennem det!
Vi kan godt! Vi smadrer den orkan.
I det øjeblik gav alle Chads jobs endelig mening.
Samtidig ledte jeg efter Julia,
for ingen ved deres fulde fem burde være ude i den storm. Vel, Memo?
Det er bare en ring! En meget gammel ring!
Hold nu op med det pjat! Kom med ind, din idiot!
Nej! Den ring betyder alt for mig. Jeg skal finde den. Lad mig være!
Nu er det nok, Memo! Kom så!
- Der er du! Vi skal op i balsalen. - Den kjolebutik er alt, hvad jeg har.
- Ja, men vi skal væk. - Måske holder brædderne ikke.
Jeg kan ikke efterlade mine kjoler.
Jeg hjælper dig. Hvis vi skynder os, kan vi få dem med op.
Hvis der stadig er nogen derude, så bliv, hvor I er. Stormen rammer nu.
Nå ja, slut.
Hvad gør vi?
Vi bliver her. Sammen.
Jeg har stearinlys fra indvielsen.
Vi kan spille Uno, til det driver over.
Det kan vi godt. Men jeg advarer dig...
Jeg er supergod til Uno.
To op.
Undskyld. Det er min skyld. Du burde ikke være fanget her.
Jeg er lige der, hvor jeg vil være. Sammen med dig.
Intet er vigtigere.
- Kun at du skal have fire op. - Det kommer du til at fortryde.
Undskyld. Du havde ret.
Jeg glemte, hvad der var vigtigt. Men nu kan jeg se det. Selv i mørke.
Den dag, trods frygten,
føltes det, som om Julia og jeg kunne overleve alt.
Måske var jeg bare ung og naiv...
Så var vi to.
Jeg ved det godt.
Jeg får sikkert mig selv til at lyde mere heltemodig, end jeg egentlig var.
Nej. Jeg husker det faktisk på præcis samme måde.
Vi bad kun en bøn fem gange.
- Tío, du kan ikke stoppe midt i orkanen. - Slap af, Hugo.
Efter nogle meget anspændte øjeblikke var stormen passeret.
Hvis I ikke er i balsalen, og så kom herind og bliv talt.
Skifter, slut. Slut.
Memo! Memo! Memo!
Du kunne være død! Hvad tænkte du på?
Jeg prøvede at finde min bedstemors ring.
Lupe sagde, hun havde tabt den, så jeg var nødt til at lede.
Men den var der ikke, og nu er det hele ødelagt.
Hvad nu? Hvorfor har du den?
Gik du også ud og ledte? Det er farligt, Lorena.
Nej, Memo. Jeg har haft den hele tiden.
Jeg fik den af tante Lupe i sidste uge.
Da jeg indså, at du er manden, jeg vil giftes med.
Planen var at tage dig med til fodboldkamp i Guadalajara og fri til dig.
Det var en fjollet plan.
Så du løj for at hjælpe hende?
Jeg burde have sagt, jeg solgte den. Jeg hader at være våd.
Ay, mi Lolo. Det er en meget fin plan.
Og jeg vil stadig gerne se en fodboldkamp med dig, men...
...lige nu...
...vil jeg bare være din ægtemand.
Min søde skat.
Vi har været længe undervejs.
Men vi nåede frem, sammen.
Så...
Lorena Del Pilar Molina, snart Reyes...
Vil du gifte dig med mig?
Ja. Intet kunne gøre mig lykkeligere.
Kom her, tante Lupe!
Tillykke.
- Tænk, at vi klarede det. - Det var takket være dig, Chad.
Tak, mor. Det var rart at føle sig nødvendig for en gangs skyld.
Du kan da ikke rejse nu. Du har vist, at du ikke bare ved, hvad alle laver,
men at du også kender folk.
- Det lyder som en... - Administrerende direktør.
Er den stilling stadig ledig?
Strømmen er tilbage.
- Skal vi? Kom så. - Ja!
Det er jo den usynlige mand. Hvor har du været i dag?
Jeg fik styr på mine prioriteter.
Seriøst?
Mens jeg var don Pablos højre hånd, hyggede du dig med din kæreste.
Máximo.
Don Pablo.
Jeg ved ikke med Máximo, men jeg kan hjælpe med hvad som helst.
Okay, Dulce. Du smører lidt for tykt på.
Jeg skal bruge Máximo.
Værsgo. Du vil jo gerne rydde op efter mig.
Den aften blev jeg forsonet med Julia,
Memo og Lorena blev forlovet, og don Pablo valgte mig og ikke Dulce.
Et øjeblik midt i den rodede fest var alting perfekt.
Mand, sikke en landing.
Dine historier er så opløftende og rørende, men også bidende komiske.
- En svær balancegang. - Han er en flink fyr, Paloma.
Undskyld, jeg afbryder jeres bromance, men vi har langt hjem.
Det var rart at se, hvor du og mor mødtes,
selvom din version af hotellet er bedre end det her kommercielle helvede.
- Ja. - Jeg stjæler nogle ølbrikker.
Du lyder som din mor.
Jeg skulle ikke have ventet så længe med at kontakte dig, skat. Undskyld.
- Kan vi ses om tre uger? - Hvad sker der om tre uger?
- Jeg troede, du havde fødselsdag. - Det har hun også. Hun tager pis på dig.
Hun får et maleri, malet med en pensel af hendes hår.
Okay, knap så flink fyr.
- Du er meget velkommen, far. - Nå, godt. Okay.
Hej hej.
Vi ses, svigerfar.
- Okay. - Vi ses. Farvel.
Jeg går også nu.
Jeg er glad for, Paloma fik mig overtalt. Det var godt at se dig.
I lige måde.
Vent...
Må jeg lige "snarke" med dig? Jeg mener, jeg ved godt...
Jeg ved, det er længe siden, og vi har ikke set hinanden
i lang tid og... Det har jeg allerede sagt.
Men måske...
Jeg ved ikke, om du er sulten eller bare tørstig, men måske...
Måske kunne vi gå et sted hen? Hvis du vil? Eller ikke... Vi kan...
Middag er fint. Jeg bor her i nat, så vi kan mødes i lobbyen om en time?
- Ja! Ja, det. - Fint.
Middag. Dig og mig.
- Ja. - Så ses vi.
Okay. Hej hej.
Nå, det ser ud til, at alting lykkes for dig, tío.
Ligesom i din historie.
Ja, jeg håber, det går bedre denne gang, for desværre...
...var det ikke den rigtige slutning.
Ved du, hvem det kan være?
Nej.
Det ved jeg ikke.
Det er noget skidt, Máximo.
Hvis den bog falder i de forkerte hænder, hvem ved, hvad der så kan ske?
Ligesom stormens skiftende vinde skulle det hele blive endnu værre.
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve