Bravo.
Paloma.
- Tenk at du tok med deg... - Mannen min?
Den talen, Máximo!
Den var maksimal! Den opplivet meg.
Den var både et portrett av en mann og et selvportrett.
Den minnet om Emiliano Zapata-maleriene jeg malte i fjor.
- Akkurat. - Og de ble fantastiske!
Det er flott. Herlig. Det er flott. Kan du hente en ny runde añejo til oss?
For Don Pablo.
- Ok. - For Don Pablo.
- Det vil være en ære. - Takk.
Jeg er glad du kom. Og for at du overtalte Julia.
Det var ikke så vanskelig. Hun var i Mexico by for en moteoppvisning.
Jeg tror hun innerst inne ønsket å komme. Hun trengte bare litt overtalelse.
Takk.
Har Julia sagt noe om meg, eller...
Eller ikke sagt noe, men vist interesse gjennom ikke-verbale hint?
Godt forsøk.
Jeg tok henne med hit. Resten er opp til deg.
- Ikke vær sånn. - Jeg tar meg en drink.
Ok, drømmekvinnen din er rett der borte. Skal vi gjøre dette eller ikke?
Det er ikke så enkelt! Jeg må være strategisk.
I de store øyeblikkene med Julia pleier jeg å tråkke i salaten.
Julia. Julia!
Kan jeg "snokke" med deg? Ikke "snokke". Hva skulle det bety?
Jeg vil "snokke". Hvem er jeg?
Mork fra Ork.
Gi oss en...
- Hva er det du vil si, Máximo? - Unnskyld, jeg er nervøs.
Jeg vil si unnskyld. Jeg var en drittsekk. Med Beto. Med alt.
Kan du tilgi meg?
Klart jeg tilgir deg, Máximo.
Jeg var mest bekymret for at du begynte å bli en jeg ikke gjenkjente.
Jeg lover at jeg fortsatt er meg, mi amor. Slapp av. Alt vil bli som før.
Dulce!
- Så fort jeg har slått Dulce. - Hva? Det er ikke sånn dette funker.
Hun vil ta alt jeg har jobbet for.
Don Pablo skal pensjonere seg snart. Hva om han velger henne?
Jeg må bare inngå noen små kompromisser.
Máximo, du kan ikke bare være en god person når alt går bra.
Hva slags person blir du når ting blir vanskelig?
Det er ikke så lett. Du skjønner ikke. Det er forretninger.
Jeg har en forretning.
Resorten er politisk. Det er bare en kjolebutikk.
Jøss. "Bare en kjolebutikk"?
- Nei, det var ikke det jeg mente. - Bare så det er sagt, nå er jeg sint.
Alle sammen, kom hit.
Sånn ja, kjære dere. Kom nærmere.
Takk for at dere kom på orienteringen.
Som dere vet, har vi fått varsel om en tropisk storm.
Hvem trenger varsel? Håret mitt vet om det først.
Det går bra nå, og vi forventer bare regn.
- Og torden. - Men slike stormer
kan forandre seg fort. For sikkerhets skyld er alle flyvninger innstilt.
Så våre gjenværende gjester er strandet.
Prøv å berolige dem og si at de ikke har noe å frykte.
Bortsett fra vreden til Monterreys rikeste 15-åring, Ana Sofi.
Faren er enkemann, og hun er enebarn,
så han bruker alle sine krefter og penger på denne quinceañeraen.
Den må bli perfekt, så vi må flytte inn alt dette, og fort.
Så la oss brette opp ermene og flytte noen delfiner.
Jeg ville ordne opp med Julia,
men jeg måtte prøve å få et forsprang på Dulce.
Ms. Davies! Bare et hjelpsomt forslag.
Hvis vi fester kleskurver på golfbilene, kan vi flytte alt på en gang.
Da får de ansatte mer tid til...
Diane, det hadde vært gøy å samarbeide med selveste Máximo,
men selskap er spesielle arrangement, og siden jeg er koordinatoren,
er det mindre forvirrende for alle hvis jeg koordinerer dette alene.
- Du har et godt poeng, Dulce. - Men motargument: Har hun det?
Hun har det, Máximo. Dulce er i stand til å håndtere dette.
- Du kan ta deg av resten av VIP-ene. - Det er avgjort.
Jeg skal ta meg av Mr. Vera. Hvis han tror han var misfornøyd med budsjettet vårt,
så vent til han får høre at privatflyet ikke kan ta av.
Alt begynte å glippe. Don Pablo kom til å anbefale Dulce.
Og hun var uansett Dianes favoritt, og som eieren var det opp til henne.
Men Diane var ikke den eneste eieren.
Dulce hadde ikke overbevist Alejandro Vera ennå.
Jeg hadde en sjanse. Jeg måtte bare komme meg til ham først.
Memo, er ikke du livredd for stormer?
Skulle ikke du ligget under bordet og sagt tusen Padre nuestro?
Stormer er fortsatt det jeg frykter mest, sammen med rulletrapper og baby-iguaner.
Og frykten selv.
Så hvorfor er du så glad?
Selv hvis stormen dreper oss alle, som er en reell mulighet,
kommer jeg til å dø forlovet med Lorena. Jeg skal fri i dag.
Et romantisk "overrasket av regnet, gjennomsiktig hvit penskjorte"-frieri.
- Risikabelt. Men jeg liker det. - Ja.
Jeg har ønsket å fri siden Día de Muertos. Jeg er riktignok livredd,
men med en slik kjærlighet kan man gjøre hva som helst.
Kjenner følelsen.
Lykke til, papi. Jeg skal la deg gjøre jobben din i fred.
Takk!
Ja menn, min venn.
Vent. Dette er jobben vår.
Dette er jobben din! Virkelig, Héctor? Héctor!
Tro meg. Ballsalen er mye bedre enn dette såkalte Vinduet til havet.
Man kan få for mye kystlinje, ikke sant?
En ballsal kan være gøy. Ikke sant, Ana Sofi? De er for prinsesser.
De halshugget meg, papi.
Jeg skulle være en havfrue. Nå er jeg bare en kvinne.
Og en fisk.
Hodet ditt skal snart være på fiskekroppen din igjen.
Dette er for sikkerhets skyld.
Greit. Men ditt hode står for tur hvis selskapet ikke blir utrolig.
Dette er henne på fire.
Du vil ikke se henne på ti.
Vennen.
Chad, vi må øke sikkerheten på quinceañeraen
så jeg ikke kveler en liten jente.
Ok, mamma.
Slapp av. Jeg har sjekket bakgrunnen til hver eneste gjest her.
Det er nok å overdrive, men ok.
Det antrekket får meg til å tenke på "Village People".
Hva blir den neste jobben? Bananbåtfører?
- Jeg har gjort omtrent hver eneste jobb. - Gratulerer. Hvilken jobb frister mest?
Jeg har elsket alle sammen, men alle her er en mester i yrket sitt.
Paco er den fødte gartner. Og ingen bretter laken som Lupita.
Jeg følte jeg ikke engang hjalp til.
Det er sikkert ikke sant.
Jeg følte ikke at noen av jobbene var ment for meg.
Jeg tror jeg omgrupperer og drar tilbake til LA.
Skal du dra igjen? Vennen, er ikke det litt ekstremt?
Jeg må finne ut hvor jeg hører hjemme, ok?
Jeg vil ikke bare være et sted. Jeg vil være et sted.
Eller er det "jeg vil være et sted"? Du vet hva jeg mener.
Virkelig ikke.
Ok. Nok om Chad.
Selv om jeg er interessert i hans reise for å oppdage seg selv, er Julia der.
- Snakk med henne, ellers gjør jeg det. - Du får ikke snakke med henne først.
- Hei! - Ikke tale om.
Julia.
Máximo.
- Jøss. Det var lenge siden sist. - Ja.
Ja.
Vet ikke hva jeg skal si.
- Den berømte Julia. - Herregud.
Jeg har så mange spørsmål. Jeg skrev dem ned.
Nummer én: Hvor bor du?
Unnskyld, Julia. Dette er min veldig pinlige nevø Hugo.
- Gå og lek mens de voksne snakker, ok? - Ok.
Støtter foreldrene deg nå som du er vellykket?
Jeg har fortalt ham om tiden min på Las Colinas,
- så jeg nevnte deg et par ganger. - Han lyver.
Mye mer enn to ganger.
Vent, har du en herrekolleksjon? Ble du forelsket igjen? Selger du smykker?
Herregud! Hun er halve året i Paris og halve året i Colombia.
Hun sluttet fred med foreldrene da hun fikk barna Raúl, Antonio og Ilse.
Herrekolleksjonen kom ut i 2005, og hun ble separert for fire år siden.
- Fornøyd? - Jøss. Noen har holdt seg oppdatert.
Hva? Jeg?
Selvfølgelig ikke.
Du vet vel at jeg ser når du sjekker min Instagram?
Er det sant?
Jeg skal uttrykke min medfølelse til Don Pablos familie.
- Det var hyggelig å møte deg. - Hyggelig å møte deg også.
- Talen din var flott, forresten. - Takk.
Julia G, høstkolleksjon.
- Ja. - Flott. Veldig flott.
Takk.
- Ha det. - Seriøst? Har du på deg dressen hennes?
- Du greier ikke å kule'n. - Samme det.
Vi går tilbake til historien.
Jeg måtte vise Mr. Vera at jeg burde bli den neste operative lederen, ikke Dulce.
Lyktes du?
- Da måtte jeg være alene med ham. - Nei, får ikke ta av.
Jeg skulle vært i Cancún nå, men været ville det annerledes.
Beklager at du ikke kunne få presidentsuiten.
Jeg greier meg med ambassadørsuiten. Jeg later som om jeg camper.
Men kanskje vi kan ta den middagen vi måtte spare til en regnværsdag?
Jeg har sjekket, og det regner.
Beklager, Alejandro,
men forretningsmiddagene våre passer seg ikke lenger.
Da kan vi glemme forretningsdelen.
Jeg setter pris på tilbudet, men jeg er ikke ute etter noe romantisk.
Å, du avviser meg?
Det er første gang for meg. Bortsett fra med Miss Honduras.
Det var fordi jeg glemte at jeg datet Miss El Salvador alt.
- Jeg trodde vi hadde et bånd, Diane. - Vi hadde det, og vi har det.
Som kolleger. Jeg syns vi burde holde forholdet vårt profesjonelt.
Ja. Selvfølgelig.
Jeg vil ikke at det skal være noe mellom oss som kan sette hotellet i fare.
- Jeg er glad vi er enige. - Å, ja. Samme her.
Jeg har fikset den! Hei sann. Señor Vera!
Er det noe jeg kan hjelpe deg med i dag? Noe som helst?
Nei, Máximo. Takk. Ikke med mindre du kan trylle meg til Cancún.
Hvorfor må du til Cancún? Annet enn for å få en dårligere ferie?
Jeg måtte dit fordi Cruz Delgado prøver å vende styret mitt mot meg.
Hvis jeg ikke får stoppet ham,
kan brødrene Vera si farvel til eiendommene på Riviera Maya.
Unnskyld meg.
Ja?
Cruz Delgado. Hvorfor gjenkjenner jeg det navnet?
Så innså jeg at Cruz Delgado var i Hemmelighetenes bok.
Jeg kunne hjelpe Mr. Vera med hans største problem. Det eneste var...
Julia må tro jeg er en rar stalker. Jeg visste hva barna hennes het.
- Jeg ødela alt. - Ay, kom igjen.
Husk talen din. "Det er aldri for sent."
Inviter henne på middag i kveld, og så en romantisk tur i hagen.
Det funket for Memo og kan funke for deg.
Rart at du nevner Memo, for det dukket opp et stort hinder for ham og Lorena.
- Denne delen er bra. - Hva? Nei, det er den ikke.
Lupe, takk for din sjenerøse forlengelse.
Det ga meg tid til å bli kjent med Lorena,
og til å finne ut at hun er kvinnen jeg skal tilbringe livet mitt med.
Gi meg tilbake min abuelas ring, så skal jeg fri til henne.
- Nei. - Takk.
Vent, hva? Hvorfor ikke?
Du er ikke klar ennå.
Slapp av. Jeg sier ifra når du er det.
Men dette var ditt forslag! Jeg skjønner det ikke.
For et halvt år siden ville Memo ha godtatt Lupes svar
og gitt opp. Men dette var en ny Memo.
Først var han forvirret, så irritert, så rasende.
Han trengte ikke Lupes tillatelse. Han hadde noe spesielt med Lorena,
og han ville ikke la Lupe beholde det som var hans.
Han skulle gå rett tilbake igjen.
Akkurat nå, Memo.
Lupe! Gi meg tilbake bestemors ring!
Jeg ber deg ikke om det, jeg sier at du skal det!
Faktisk roper jeg det!
Har tørketromlene alltid vært så bråkete?
Jeg kan ikke! Jeg...
Hva? Snakk høyere, kvinnfolk!
Jeg mistet den, ok? Jeg mistet den!
Ved Vinduet til havet!
Vi vil ikke skape frykt, men den tropiske stormen Caroline ble oppgradert til orkan.
Orkan?
Vi trenger en plan før vi sier det til resten av de ansatte og gjestene,
så ingen får panikk.
Vi må organisere oss raskt. Skulle ønske vi hadde flere sandsekker.
Paco har sand i pottene, og Lupe har masse rosa putevar
fordi jeg kan ha lagt min røde underbukse i samme vask.
- Det vil funke. - Flott. Samarbeid med Paco.
Mottatt.
Unnskyld, DP. Gammel vane.
Dulce, ta med alle gjestene til ballsalen. Det er vårt tryggeste rom.
Alle sammen? Ana Sofi vil hate det. Det er den viktigste familien i Monterrey.
Vi kan få masse quinceañeraer, bryllup, omskjæringer hvis noen konverterer.
Vi har ikke noe valg.
Unnskyld. Diane, er det ikke rart at Máximo ikke er her nå?
Hva kan være viktigere enn dette?
Jeg bare nevner det.
Jeg holdt bokstavelig talt nøkkelen til informasjonen
som kunne gjøre meg uvurderlig for Vera. Min siste sjanse til å slå Dulce.
Jeg måtte avgjøre hvor langt jeg var villig til å gå.
GJEST: CRUZ DELGADO
GRATULERER MED 15-ÅRSDAGEN!
Det er bare til stormen er over, vennen. Vinduene kan knuse og skade en gjest.
Folk kan bli tatt av strømmen.
Stopp meg når jeg sier noe som får deg til å føle sympati.
Ms. Davies.
- Det er ille der ute. - Hvor ille?
"Jane Fonda gir ut sin jazzercise-video en uke før din Risky Fitness-video"-ille.
Å gud. Samle de ansatte i kafeteriaen, og så søker du tilflukt her oppe med meg.
Den oversvømmes først. Alle må være her inne.
- Det er tryggest. - Det må være et annet sted.
Jeg forlater ikke medarbeiderne mine. Vi er alle folk.
Vi må behandles likt. Orkanen Caroline diskriminerer ikke, og ikke jeg heller.
Vel, hva sier du, Diane?
Jeg sier at jeg tok feil. Å holde folkene våre trygge er det viktigste.
Chad, ta dem med opp hit.
Tidevannet er veldig høyt, så vi går videre.
Mottatt. Tidevannet er faktisk lavt, men jeg liker tanken.
Overlat spøkene til meg.
Dette er
utrolig. Og så detaljert. Dette er nok til å få Cruz Delgado til å gi seg.
En glede å hjelpe deg, Vera. Hvis du skulle trenge noe annet,
så tenk på meg som den eneste pålitelige personen her på hotellet.
Máximo! Unnskyld.
Bare ett spørsmål.
Hva er egentlig dette?
Det? Det er bare en fotokopi.
Máximo. Kom hit.
En fotokopi av hva?
Av informasjon?
Det er et tall på toppen som ser ut som et sidetall.
Det virker som om det er mer der dette kom fra.
Faktisk mye mer.
Det er konfidensielt.
Konfidensielt?
Du sier vel ikke at hotellet har en slags "Hemmelighetenes bok" om alle gjestene?
Jeg ville ikke kalt den det.
Det er bare en notisbok for å huske gjestenes preferanser.
Gjestenes? Jeg vet at dere sier "gjesten får det gjesten vil ha".
Men min stil er heller "sjefen får det sjefen vil ha".
Gi meg notisboka, takk.
Vær så snill, Vera. Jeg kan ikke svikte Don Pablo.
Har du ikke gjort det alt ved å gi meg denne siden?
Glem det, Máximo.
Det holder med denne siden. Takk skal du ha. Jeg skal huske dette.
Takk!
Jeg hadde satt alt på spill.
Jeg hadde blitt en jeg ikke gjenkjente, bare for å slå Dulce.
Máximo. Stormen blir verre, og rommet blir stadig fullere.
Dulce kan ikke ta seg av dette på egen hånd. Kan du hjelpe til?
Skynd deg. Hun har fortsatt ikke hode!
Jeg kunne endelig vise Don Pablo
at jeg var viktigere for hotellet enn djevelkvinnen noensinne ville bli.
Jeg skulle ha blitt lykkelig, men jeg greide ikke å slutte å tenke på...
- Julia! Har du sett Julia? - Nei. Ikke på en stund.
Unnskyld, men jeg må finne henne før stormen blir verre.
Selvfølgelig. Jeg tar meg av ting her.
Jeg støtter deg alltid.
Takk, Don Pablo.
- Héctor! Hvor var du? - Jeg satte lemmer for kontoret ditt.
Vi kan ikke redde hele slottet, men dronningens rom er ikonisk.
Jeg prøver å være modig, men jeg er redd. Vi har aldri opplevd en så fæl storm.
Slapp av, amor. Jeg er ikke redd. Som en vis bassenggutt sa:
"Med en slik kjærlighet føler man at man kan takle hva som helst."
Ok, det er ti minutter til den kommer.
Ximena. Husker du sjømannsknutene faren din lærte deg sommeren 1982?
Ja. Hvordan husker du det?
Vi har ikke tid! Ta med deg et team og sikre dørene til kjelleren.
Paco! Ingen i Acapulco er bedre på å åpne tette rør. Du må gå opp.
Du vet at jeg ikke kan engelsk.
Unnskyld. Du må tette lekkasjene i taket.
Gonzalo! Det er noen dører det fortsatt må settes lemmer for.
Jeg vet du mistet en finger i surfeboden,
men vil du gjøre et nytt forsøk med sirkelsagen?
Ok. Alle sammen, vi må samarbeide, men vi kommer oss gjennom dette!
Vi greier dette. Vi rocker orkanen.
Det lønnet seg endelig at Chad hadde prøvd alle de jobbene.
Jeg lette fortsatt etter Julia,
for ingen med vettet i behold skulle ha vært ute i den stormen. Eller hva, Memo?
Det er bare en ring!
En veldig gammel ring!
Slutt å være en idiot! Kom inn!
Nei! Den ringen betyr alt for meg! Jeg må finne den! Bare prøv å stoppe meg!
Det holder, Memo! Kom!
- Julia, der er du! Vi må til ballsalen! - Máximo, jeg vet du syns
at dette "bare er en kjolebutikk", men for meg er den alt.
- Jeg tok feil. Men vi må dra! - Hva om lemmene ikke holder?
Det tok flere måneder å lage kjolene!
Jeg forlater deg ikke. Er vi raske,
- kan vi ta dem med oss. - Ja!
Hvis noen fortsatt er der ute, må dere søke ly der dere er.
Stormen treffer oss snart.
Å. Over.
Hva skal vi gjøre?
Vi blir her. Sammen.
Jeg har noen stearinlys fra åpningen.
- Vi kan spille Uno til stormen er over. - Det høres bra ut.
Men en advarsel.
Jeg er utrolig på Uno.
Trekk to.
Unnskyld. Dette er min skyld. Du skulle ikke ha vært fanget her.
Jeg er akkurat der jeg trenger å være. Med deg. Ingenting er viktigere enn det.
- Bortsett fra å få deg til å trekke fire. - Det skal du få angre på.
Unnskyld. Du hadde rett.
Jeg glemte hva som var viktig. Men jeg ser det nå, selv i mørket.
Til tross for frykten føltes det som om Julia og jeg sammen kunne overleve alt.
Kanskje jeg bare var en naiv unge, men...
Da var vi to.
Jeg vet det.
Jeg får nok meg selv til å høres mer heroisk ut enn jeg faktisk var.
Nei, jeg husker det faktisk på akkurat samme måte.
Vi ba bare Herrens bønn fem ganger.
Tío, du kan ikke forlate meg midt i en orkan.
Slapp av, Hugo.
Etter noen anspente øyeblikk var stormen over.
Hvis du ikke er i ballsalen, så kom hit for en telling.
Over og ut. Over.
Memo! Memo! Memo!
Du kunne ha dødd der ute! Hva tenkte du på?
Jeg prøvde å finne bestemors ring.
Lupe sa at hun mistet den, så jeg måtte lete.
Men den var ikke der. Og nå er alt ødelagt.
Vent. Hvordan har du den?
Gikk du også ut for å lete? Det er farlig der ute, Lorena.
Nei, Memo.
Jeg har hatt den hele tiden.
Jeg fikk den av tante Lupe forrige uke.
Da jeg innså at du er mannen jeg ønsker å gifte meg med.
Jeg planla å ta deg med på en fotballkamp i Guadalajara og fri.
Det var en tåpelig plan.
Så du dekket bare for henne?
Jeg skulle sagt at jeg solgte den. Jeg hater å bli våt.
Ay, mi Lolo.
Det var en veldig søt plan.
Og jeg vil gjerne se en fotballkamp med deg. Men...
Men akkurat nå...
...vil jeg bare være ektemannen din.
Skatt.
Det har vært en lang vei hit.
Men vi kom frem, og vi kom frem sammen.
Så...
Lorena Del Pilar Molina,
snart Reyes...
...vil du gifte deg med meg?
Ja. Ingenting ville gjort meg lykkeligere.
Kom hit, tante Lupe!
Gratulerer, Memo!
- Kan ikke tro at vi overlevde. - Vi overlevde på grunn av deg, Chad.
Takk, mamma. Det var fint å være uunnværlig for en gangs skyld.
Du kan ikke dra nå. Du har bevist at du ikke bare vet hva alle folkene her gjør,
men også at du kjenner folkene.
Høres ut som en...
Daglig leder.
Er kontoret fortsatt ledig?
Strømmen er tilbake.
- Skal vi gjøre det? - Ja!
Å, se! Det er den usynlige mannen.
- Hvor var du i dag? - Jeg fikk orden på prioriteringen min.
Virkelig? For mens jeg var Don Pablos høyre hånd,
lekte du familie med kjæresten din.
Máximo.
Don Pablo. Jeg kan ikke uttale meg på Máximos vegne,
men jeg kan hjelpe deg med hva som helst.
Ok, Dulce.
Du smører litt tjukt på. Jeg trenger Máximo til dette.
Vær så god. Du liker å rydde opp etter meg.
Jeg ble forsonet med Julia,
Memo og Lorena ble forlovet, og Don Pablo valgte meg fremfor Dulce.
I et øyeblikk i det rotete selskapet var alt perfekt.
Fy søren, perfekt avslutning.
Historiene dine er så oppløftende og emosjonelle, men også komiske.
- Vanskelig å få til. - Jeg begynner å like ham, Paloma.
Synd å bryte opp bromansen, men vi har en lang kjøretur. Vi burde dra.
Det var fint å se stedet hvor du og mamma møttes,
selv om din versjon av hotellet er mye bedre enn dette fæle stedet.
- Ja. - Jeg stjeler noen ølbrikker.
Du høres ut som moren din.
Jeg skulle ikke ventet så lenge med å møte deg igjen. Jeg er lei for det.
Er det greit om vi møtes om tre uker?
Hva skjer om tre uker?
- Trodde det var bursdagen din. Unnskyld. - Det er det. Hun tuller med deg.
Jeg skal gi henne et maleri laget med en pensel av hennes eget hår.
Ok, tilbake til ikke å like deg.
- Vi vil gjerne at du kommer, pappa. - Bra. Ok.
- Ha det. - Ha det.
På gjensyn, svigerfar!
Ok.
Ha det.
Jeg burde også dra.
Jeg er glad for at Paloma overtalte meg. Det var godt å se deg, Máximo.
Ja, godt å se deg også.
Hei.
Kan jeg "snokke" med deg?
Jeg vet det er en stund siden sist, og vi har ikke sett hverandre
på en stund, og jeg har allerede sagt det, og...
Men kanskje... Jeg vet ikke om du er sulten eller bare tørst, men kanskje...
Kanskje vi kunne dra et sted. Hvis du vil? Eller ikke? Vi kan...
Middag høres flott ut. Jeg overnatter her, så skal vi møtes i lobbyen om en time?
- Ja! Ja, det. - Flott.
Middag. Du og jeg.
- Ja. - Vi ses da.
Ok. Ha det.
Ha det!
Vel, det ser ut som om alt kommer til å ordne seg for deg, tío.
Akkurat som i historien.
Jeg håper ting går bedre nå, for dessverre
var ikke det den virkelige slutten.
Vet du hvem som kan ha gjort dette?
Nei.
Nei, det vet jeg ikke.
Dette er ille, Máximo.
Hvis notisboka havner i feil hender, er det umulig å si hva som vil skje.
I likhet med vindforandringen under stormen den dagen
var det verste fortsatt i vente.
Tekst: Espen Stokka