Bravo.
Paloma.
- Tänk att du tog med dig... - Min make?
Vilket tal, Máximo!
Det var fantastiskt! Det gav mig liv.
Det var ett porträtt av en man och samtidigt ett självporträtt.
Det påminde mig om vattenfärgsserien jag målade om Emiliano Zapata.
- Så klart. - Och de blev fantastiska!
Toppen. Toppen. Underbart. Toppen. Du kan väl hämta oss en ny omgång añejo?
För Don Pablo?
- Okej. - För Don Pablo.
Det vore en ära.
Tack. Jag kommer snart.
Jag är så glad att du kom. Och att du hittade Julia.
Det var inte så svårt.
Hon var i Mexiko City på en modevisning.
Jag tror att hon nog ville komma.
- Hon behövde bara övertalas lite. - Tack.
Frågade Julia nåt om mig? Eller...
Eller inte frågade, men visade hon intresse genom ickeverbala signaler?
Bra försök, pappa.
Jag tog med henne hit.
- Resten är upp till dig. - Var inte sån.
Jag hämtar en drink.
Okej. Dina drömmars kvinna står där.
- Ska vi göra det här, eller? - Så enkelt är det inte!
Jag måste vara strategisk.
När det kommer till stora stunder med Julia,
har jag en ovana att säga fel saker.
Julia. Julia!
Får jag "proka" med dig lite?
Inte "proka". Vad betyder det ens?
Jag vill "proka". Vem är jag? Mork från Ork.
- Ge oss en... Ge oss... - Vad vill du säga, Máximo?
Förlåt. Jag är bara nervös. Jag vill be om ursäkt. Jag var en idiot.
Gällande Beto. Gällande allt. Snälla, kan du förlåta mig?
Självklart förlåter jag dig, Máximo.
Jag var mer oroad än arg
att du höll på att bli nån jag inte känner igen.
Jag lovar, mi amor, jag är fortfarande jag.
Oroa dig inte. Allt kommer att återgå till det normala.
Dulce!
- Så snart jag vunnit över Dulce. - Vad?
- Det är inte så det funkar. - Hon försöker stjäla allt jag kämpat för.
Don Pablo går i pension snart. Tänk om han väljer henne istället för mig?
Jag måste bara göra några fler små kompromisser.
Du kan inte bara vara en bra människa när allt går din väg.
Vad för slags person är du när det blir besvärligt?
Det är inte så lätt för mig. Du förstår inte. Det är affärer.
Jag har ett eget företag.
Men hotellet är stort. Det är politiskt. Det där är bara en butik.
Wow.
- "Bara en butik?" - Nej. Det var inte så jag menade.
Bara så du vet, nu är jag arg.
Samlas, allihop.
Så ja, mina raringar. Kom närmare.
Tack, allihop, för er närvaro vid detta akutmöte.
Som ni vet, har man gått ut med en stormvarning.
Vem behöver en varning? Mitt hår vet före alla andra.
Just nu är allt som det ska, vi förväntar oss bara regn.
- Och åska. - Men såna här stormar
byter riktining utan förvarning. För säkerhets skull,
har flygplatsen ställt in alla flyg.
Så våra kvarvarande gäster sitter fast.
Försök lugna dem och påminn dem om att det inte finns nåt att vara rädd för.
Förutom raseriet från Monterreys rikaste 15-åring, Ana Sofi.
Hennes far är änkling och hon är hans enda barn,
så han lägger all kraft och sina pengar på hennes quinceañera.
Den måste bli perfekt, vilket innebär att vi måste få in allt det här, snabbt.
Så nu spottar vi i nävarna och flyttar några delfiner.
Hur gärna jag än ville lösa allt med Julia,
kunde jag inte missa en chans att överträffa Dulce.
Ms Davies!
Bara en väldigt hjälpsam idé...
...om vi sätter tvättkorgar på golfbilarna, kan vi flytta allt i en enda omgång.
- Det ger personalen mer tid att... - Faktiskt, Diane,
hur kul det än vore att samarbeta med den store Máximo...
...är fester specialevent, och då jag är specialeventskoordinator,
tror jag det vore mindre förvirrande för alla om jag koordinerade allt ensam.
- Du har en poäng, Dulce. - Ja, men för att kontra: Har hon?
Det har hon, Máximo. Dulce är mer än kapabel att hantera det här.
Du kan ta hand om resten av våra VIP:are.
Nu ska jag ta itu med mr Vera.
Om han trodde sig vara missnöjd med vår årsslutsbudget,
vänta bara tills han upptäcker att hans privatjet fått flygförbud.
Jag kände hur jag förlorade allt.
Don Pablo skulle föreslå Dulce som sin ersättare.
Även om han inte gjorde det, var hon Dianes favorit,
och som ägare var valet hennes.
Men Diane var inte den enda ägaren.
Dulce hade inte fått Alejandro Vera på sin sida än.
Jag hade fortfarande en chans.
Jag var tvungen att nå honom först.
Memo, jag trodde du var livrädd för stormar.
Borde inte du sitta under ditt skrivbord och be tusen Padre nuestros?
Stormar är fortfarande min största skräck, tillsammans med hissar och bebisleguaner.
- Och själva skräcken. - Varför är du då så glad?
För att även om stormen dödar oss alla, vilket är mer än möjligt,
kommer jag dö förlovad med Lorena.
Jag ska fria idag.
Du satsar på ett romantiskt fast-i-regnet, se-igenom-den-vita-skjortan frieri.
Vågat.
- Men jag gillar det. - Ja.
Jag har velat fria ända sen Día de Muertos.
Så, jag menar, även om jag är skräckslagen...
...när man har en sån här kärlek, då klarar man allt.
Jag vet vad du menar.
Lycka till, papi.
Jag låter dig fortsätta. Jag vill inte vara i vägen.
- Tack! - Så klart, full fart.
Vänta. Det här är vårt jobb.
Det här är ditt jobb.
Allvarligt, Héctor? Héctor!
Tro mig. Balsalen är mycket bättre än det så kallade Havsfönstret.
Man kan ju faktiskt se sig mätt på kustlinjen.
En balsal kan vara kul. Visst, Ana Sofi?
- Balsalar är för prinsessor. - De halshögg mig, Papi.
Jag skulle vara en sjöjungfru.
Nu är jag bara en kvinna.
Och en fisk.
Vi ska sätta tillbaka ditt huvud på din fiskkropp inom kort.
Det här är av säkerhetsskäl.
Visst. Men ditt huvud rullar härnäst om festen inte blir enastående.
Hon är på nivå fyra.
Du vill inte se nivå tio.
Raring.
Chad, vi måste öka säkerheten för denna quinceañera
för att förhindra att jag stryper en liten flicka.
Okej, mamma.
Oroa dig inte.
Jag har gjort bakgrundskontroller på varenda gäst på området.
Det är nog lite överdrivet, men okej.
Jag måste säga, den här looken påminner lite om "Village People".
Vilket jobb blir det sen? Bananbåtsförare?
Jag har redan provat på alla jobb här på hotellet.
- Gratulerar. Vilket föredrog du? - Ärligt talat så älskade jag dem alla.
Men du vet, alla här är bäst på det de gör.
Paco föddes till trädgårdsmästare. Och ingen viker ett lakan som Lupita.
Det låter galet, men jag var typ knappt till hjälp.
Det är säkert inte sant.
Inget av de här jobben kändes som om de var menade för mig.
Jag tror jag ska omgruppera och åka tillbaka till LA.
Tänker du åka igen? Raring, är inte det lite extremt?
Jag måste räkna ut var jag hör hemma, okej?
Jag vill inte bara vara nånstans. Jag vill vara nånstans.
Eller säger man: "Jag vill vara nånstans!"
- Du vet vad jag menar. - Det vet jag faktiskt inte.
Okej. Nog pratat om Chad.
Hur intresserad jag än är av hans resa till självinsikt, står Julia där.
Om du inte pratar med henne, gör jag det.
Nej. Du ska inte prata med henne först.
- Hallå! - Inte en chans.
Julia.
Máximo.
- Wow. Det var länge sen. - Ja.
Ja.
Jag saknar ord.
- Den berömda Julia. - Herregud.
Jag har så många frågor. Jag har skrivit ner dem.
Okej, nummer ett: Var bor du?
Förlåt. Förlåt, Julia. Det här är min pinsamma systerson, Hugo.
Gå och lek och låt de vuxna prata.
- Okej. - Okej, okej.
Nu när du är framgångsrik, stöttar dina föräldrar din modekarriär?
Jag har berättat om min tid på Las Colinas, så...
- ...ditt namn nämndes några gånger. - Han ljuger.
Mycket fler än några gånger.
Vänta, har du en herrkollektion?
Blev du nånsin förälskad igen? Säljer du smycken?
Herregud! Hon tillbringar halva året i Paris, halva i Colombia.
Hon blev sams med sina föräldrar efter att ha fött
tre vackra barn, Raúl, Antonio och Ilse. Hennes herrkollektion lanserades 2005,
och hon separerade från sin man för fyra år sen. Nöjd?
- Wow. Nån har hållit koll. - Vadå? Jag?
Inte alls.
Du vet att jag ser när du kollar mina Insta-storys, va?
Jaså?
Okej, jag ska gå och prata med Don Pablos familj.
Trevligt att träffas.
- Detsamma. - Väldigt trevligt. Ja.
- Förresten, ditt tal var underbart. - Tack.
Julia G., höstkollektionen.
- Ja. - Fin.
Väldigt fin.
Tack.
- Hejdå. - Allvarligt?
Har du hennes kostym på dig?
- Du är verkligen inte cool. - Spelar roll.
Vi återgår till berättelsen.
Jag var tvungen att visa mr Vera att jag borde bli verksamhetschef, inte Dulce.
Hur går det?
- Först måste jag prata med honom ensam. - Fortfarande flygförbud.
Jag hade kunnat vara i Cancún, men vädret hade andra planer.
Ledsen att vi inte kunde ge dig presidentsviten.
Det gör inget. Ambassadörssviten duger gott.
Jag får låtsas att jag campar.
BALSAL A
Men eftersom jag är fast här, kanske jag kan
få en andra chans på middagen vi aldrig delade?
Jag menar, jag kollade, och det kommer regna.
Jag är ledsen, Alejandro,
men jag tycker inte att våra affärsmiddagar passar sig längre.
Då kan vi utelämna affärsdelen.
Jag uppskattar erbjudandet, men jag söker inget romantiskt just nu.
Nobbar du mig?
Det var en ny upplevelse. Jag menar, förutom miss Honduras,
och det var för att jag glömde att jag dejtade miss El Salvador.
Men jag trodde vi hade nåt, Diane.
Det hade vi, och det har vi. Som kollegor.
Jag tycker bara att vi bör hålla vår relation professionell.
Ja. Självklart, självklart.
Jag vill inte att det händer nåt mellan oss som kan
sätta vårt underbara hotell i riskzonen.
- Jag är glad att vi är överens. - Ja. Detsamma.
Där var det löst!
Åh, hejsan. Señor Vera!
Är det nåt jag kan hjälpa dig med idag? Vad som helst?
Nej, Máximo. Tack.
Inte om du inte på nåt magiskt sätt kan transportera mig till Cancún.
Varför måste du till Cancún?
Annat än för en medioker semester?
Jag behövde vara i Cancún
för att Cruz Delgado försöker vända min styrelse emot mig.
Stoppar jag honom inte, blir bröderna Vera av med fastigheterna i Riviera Maya.
Aha. Ursäkta mig.
Ja?
Cruz Delgado.
Varför känner jag igen namnet?
Då slog det mig. Cruz Delgado var med i hemligheternas bok.
Jag kunde hjälpa mr Vera men hans största problem.
Enda problemet var...
Julia måste tro att jag är nån skum stalker.
Jag kunde hennes barns namn, Hugo.
- Jag gjorde bort mig! - Ay, sluta.
Kom ihåg ditt tal. "Det är aldrig för sent."
Bjud henne på middag ikväll, följt av en romantisk promenad i trädgården.
Det funkade för Memo. Det kan funka för dig med.
Kul att du nämnde Memo.
Saker och ting mellan honom och Lorena skulle just bli rejält komplicerade.
- Den här delen är spännande. - Vad? Nej, inte alls.
Lupe, tack för den generösa förlängningen.
Det gav mig tid att lära känna Lorena.
Tid att veta att hon är kvinnan jag vill tillbringa livet med.
Så om du lämnar tillbaka min abuelas ring, så tänker jag fria.
- Nej. - Tack.
Vänta. Vadå? Varför?
Du är inte redo än. Oroa dig inte. Jag säger till när du är det.
Men det här var din idé! Jag förstår inte.
För sex månader sen hade Memo accepterat och gett upp. Men det här var en ny Memo.
Först kände han sig förvirrad, sen irriterad, sen förbannad.
Han behövde inte Lupes tillåtelse. Det han hade med Lorena var speciellt,
och han tänkte inte låta Lupe behålla det som var hans.
Han gick raka vägen tillbaka in.
Typ, nu, Memo.
Lupe! Ge tillbaka min mormors ring! Det är ingen förfrågan, utan en order!
Jag skriker faktiskt!
- Har torktumlarna alltid låtit så här? - Jag kan inte! Jag...
Vad? Prata högre, kvinna!
Jag tappade den, okej? Jag tappade den! Vid Havsfönstret!
Vi vill inte orsaka oro,
men den tropiska stormen Caroline har uppgraderats till orkan.
Orkan?
Som sagt, vi behöver en plan för att informera personal och gäster
- så att ingen får panik. - Vi måste snabbt organisera oss.
Jag önskar vi hade fler sandsäckar.
Paco använder sand i inomhuskrukorna, och Lupe har massa rosa örngott
för att jag kanske råkade lägga mina röda kalsonger i fel maskin.
- Men det kommer funka. - Toppen. Hjälp Paco.
Uppfattat. Förlåt, DP. Gammal vana.
Dulce, för alla gäster till balsalen. Det är den säkraste platsen.
Allihop? Ana Sofi kommer hata det. De är den viktigaste familjen i Monterrey.
Det kan leda till dussintals quinceañeras, bröllop,
- kanske nån bris om nån byter religion. - Vi har nog inget val.
Ursäkta. Diane, är det inte konstigt att Máximo inte är här?
Vad kan vara viktigare än det här?
Jag ville bara säga det.
Jag hade den i min hand. Nyckeln till informationen som kunde
göra mig oersättlig för mr Vera. Min sista chans att överträffa Dulce.
Jag var bara tvungen att avgöra hur långt jag ville gå.
GÄST: CRUZ DELGADO
GRATTIS PÅ FEMTONÅRSDAGEN!
Bara tills stormen är över, raring.
Fönstren kan krossas och skada en gäst.
Folk kan svepas ut till havs.
Stoppa mig gärna när jag säger nåt som får dig att känna sympati.
Ms Davies.
- Det är illa där ute. - Hur illa?
Lika illa som när Jane Fonda släppte sin video en vecka före din Risky Fitness.
Gud. Samla de anställda i personalmatsalen,
kom sen och sök skydd med mig.
Matsalen blir först att översvämmas. Alla måste vara här.
- Det är tryggast. - Det måste finnas nån annanstans.
Jag tänker inte överge mina kollegor. Vi är alla människor.
Vi måste behandlas likadant.
Orkan Caroline diskriminerar inte, inte jag heller.
Vad säger du, Diane?
Att jag hade fel. Att hålla de våra trygga är viktigast.
Chad, hämta hit dem.
Tidvattnet står högt, så vi rör på oss.
Uppfattat. Tidvattnet är faktiskt lågt. Men jag gillar andemeningen.
Låt mig sköta skämten.
Det här är...
...otroligt. Och väldigt detaljrikt.
Det räcker för att få Cruz Delgado att backa.
Glad att vara till hjälp, señor Vera. Och om du behöver nåt annat,
tänk då på mig som din enda och mest pålitliga person på hotellet.
Máximo! Ursäkta mig. En fråga.
Vad är det här egentligen?
Åh. Det där?
En kopia.
Máximo.
Kom hit.
En kopia av vad?
Av information?
Det står ett nummer högst upp som liknar ett sidonummer.
Det verkar finnas mer där den här kom ifrån.
Mycket mer, faktiskt.
Det är hemligstämplat.
Hemligstämplat?
Säg inte att det här hotellet har nån slags...
- "Hemligheternas bok" över sina gäster? - Jag skulle inte kalla den det.
Det är faktiskt bara en liggare för att minnas gästernas preferenser.
Gästernas? Jag vet att ni säger: "Gästen får det gästen vill ha."
Men min stil är mer...
"Chefen får det chefen vill ha."
Hämta liggaren, tack.
Mr Vera, snälla. Jag kan inte svika Don Pablo.
Men har du inte redan gjort det genom att ge mig den här sidan?
Glöm det, Máximo.
Den här sidan räcker. Jag uppskattar det. Det här ska jag inte glömma.
Tack!
Jag hade riskerat allt.
Jag hade blivit nån jag inte kände igen,
bara för att överträffa Dulce.
Máximo.
Stormen förvärras, och den här festen likaså.
Det är för mycket för Dulce att hantera. Kan du hjälpa till?
Skynda dig. Hon är fortfarande huvudlös!
Äntligen hade jag en chans att visa Don Pablo
att jag var viktigare för hotellet än djävulskvinnan nånsin skulle bli.
Jag borde ha varit glad, men sanningen är att jag kunde inte sluta tänka på...
- Julia! Har du sett Julia? - Nej. Inte på ett bra tag.
Jag är ledsen, men jag måste hitta henne innan stormen blir värre.
Självklart. Jag håller ställningarna här.
Jag kommer alltid att ha din rygg.
Tack, Don Pablo.
Héctor! Var har du varit? Jag var så orolig.
Jag spikade igen ditt kontor.
Vi kan inte rädda allt i slottet, men drottningens kammare, den är ikonisk.
Jag försöker verka modig, men jag är skräckslagen.
Vi har aldrig upplevt nåt liknande.
Oroa dig inte, amor. Jag är inte rädd. Som en vis poolpojke sa en gång:
"När man har en sån här kärlek, klarar man allt."
Okej, allihop. Enligt radion når den land om tio minuter.
Ximena. Minns du sjömansknoparna din pappa lärde dig sommaren -82?
Självklart. Hur kom du ihåg det?
Vi hinner inte! Ta med dig en grupp och säkra dörrarna till källaren.
Paco! Bästa propplösaren på den här sidan av Acapulco. Du måste gå en trappa upp.
Jag pratar inte engelska, güero.
Förlåt. Du måste sköta dropparna i taket.
Gonzalo! Det är några dörrar kvar att spika för.
Jag vet att du blev av med ett finger när du byggde surfboden,
men kan du göra ett nytt försök med cirkelsågen?
Okej. Vi måste samarbeta, för att överleva det här!
Vamonos! Nu tar vi den här orkanen.
I den stunden, gav alla jobb Chad hade haft frukt.
Jag letade fortfarande efter Julia,
för ingen vettig människa borde ha varit ute i den stormen. Visst, Memo?
Det är bara en ring!
En väldigt gammal ring!
Sluta vara en idiot! Följ med in!
Nej! Den ringen betyder allt för mig! Jag måste hitta den! Hindra mig inte!
Det räcker, Memo! Kom nu!
Julia, där är du!
- Vi måste ta oss till balsalen. - Jag vet att du tycker
att det "bara är en butik", men för mig betyder den allt!
- Jag vet. Jag hade fel. Men vi måste gå! - Och om brädorna inte håller?
Jag kan inte lämna mina klänningar. Det är flera månaders arbete!
Då lämnar jag dig inte. Om vi skyndar oss,
- kan vi ta dem till balsalen. - Ja!
Om det fortfarande är nån därute, sök skydd där ni är.
Stormen slår snart till.
Åh. Klart slut.
Vad ska vi göra?
Vi stannar här. Tillsammans.
Det finns några ljus kvar sen invigningen.
Vi kan spela Uno tills stormen är över.
Det låter bra.
Men jag måste varna dig,
jag är enastående på Uno.
Dra två.
Jag är ledsen. Det här är mitt fel. Du borde inte vara fast här.
Jag är precis där jag ska vara. Med dig. Inget är viktigare än det.
- Förutom att få dig att dra fyra. - Det där ska du få ångra, Máximo.
Förlåt mig, älskling. Du hade rätt.
Jag glömde bort vad som var viktigt. Men nu ser jag klart, trots mörkret.
Den dagen, trots vår rädsla,
kändes det som om Julia och jag kunde överleva allt tillsammans.
- Jag kanske bara var en naiv grabb, men... - Då var vi två.
Jag vet, jag vet.
Jag framställer nog mig själv som mycket mer heroisk än jag var.
Nej. Jag minns det faktiskt exakt likadant.
Vi bad bara rosenkransen fem gånger.
Tío, du kan inte lämna mig mitt i en orkan.
Slappna av, Hugo. Slappna av.
Efter ett par skrämmande minuter, drog stormen förbi.
Om ni inte tog er till balsalen, kom ner så vi kan räkna in er.
Klart slut. Klart.
Memo! Memo! Memo!
Du kunde ha dött där ute! Hur tänkte du?
Jag försökte hitta min mormors ring.
Lupe sa att hon tappat bort den, jag var tvungen att leta.
Men den var inte där. Och nu är allt förstört.
Vänta. Varför har du den?
Gick du också ut och letade? Det är farligt där ute, Lorena.
Nej, Memo.
Jag hade den hela tiden.
Jag fick den av moster Lupe förra veckan.
När jag insåg att du är mannen jag vill gifta mig med.
Min plan var att ta med dig till en fotbollsmatch i Guadalajara och fria.
Det var en fånig plan.
Ljög du för att hjälpa henne?
Jag borde ha sagt att jag sålt den. Jag hatar att vara blöt.
Ay, mi Lolo.
Det var en väldigt rar plan.
Och jag skulle älska att gå på fotboll med dig. Men...
Men nu...
...är det enda jag vill att vara din make.
Älskling.
Vägen hit har varit lång.
Men vi kom fram. Och tillsammans.
Så...
Lorena Del Pilar Molina...
...blivande Reyes?
Vill du gifta dig med mig?
Ja.
Inget skulle göra mig gladare.
Kom, moster Lupe!
Grattis, Memo!
- Tänk att vi klarade oss. - Vi klarade oss tack vare dig, Chad.
Tack, mamma. Det kändes bra att vara behövd för en gångs skull.
Du kan inte åka nu.
Du har bevisat att inte nog med att du vet vad alla gör här,
du känner alla här.
- Det låter som en... - Verkställande direktör.
Är det kontoret fortfarande ledigt?
Strömmen är tillbaka.
- Ska vi? Kom igen! - Ja!
Nämen! Det är den osynlige mannen.
- Vad gjorde du idag? - Jag fick ordning på mina prioriteringar.
Jaså?
För medan jag var Don Pablos kvinnliga högra hand,
- lekte du mamma-pappa-barn. - Máximo.
Don Pablo.
Jag kan inte föra Máximos talan,
men jag är redo att hjälpa dig med vad du än behöver.
Okej, Dulce. Du är lite för mycket. Jag behöver Máximo till det här.
Varsågod. Jag vet att du gillar att städa upp efter mig.
Den kvällen blev jag sams med Julia,
Memo och Lorena förlovade sig, och Don Pablo valde mig före Dulce.
Och för en stund, på den röriga festen, var allt perfekt.
Du satte verkligen landningen.
Dina historier är upplyftande och känslosamma, men även imponerande komiska.
- Det är svårt att åstadkomma. - Jag börjar gilla den här killen, Paloma.
Jag hatar att avbryta bromansen, men vi har långt att köra. Vi borde gå.
Det var kul att se platsen där du och mamma träffades,
även om din version av hotellet är bättre än det här korrupta stället.
- Ja. - Jag ska stjäla några glasunderlägg.
Du låter som din mamma.
Jag borde inte ha väntat så länge med att ta kontakt med dig, mi hija.
Vore det okej om jag besöker dig om tre veckor?
Vad händer om tre veckor?
Jag trodde det var din födelsedag.
Det är det. Hon jäklas med dig.
Jag ska ge henne en ny tavla, målad med en borste av hennes eget hår.
Tillbaka till att ogilla.
- Du är mer än välkommen, pappa. - Bra. Okej.
- Hejdå. - Hejdå.
Vi ses, svärfar!
Okej.
Adjö.
Jag borde också gå.
Jag är glad att Paloma övertalade mig att komma. Det var fint att se dig.
Ja, detsamma.
Du.
Kan jag "porka" med dig lite? Jag menar, jag vet...
Jag vet att det var länge sen och... att vi inte sett varandra
på ett tag och... Det har jag redan sagt.
Men kanske...
Jag vet inte om du är hungrig eller bara törstig, men kanske,
kanske kan vi gå nånstans?
- Om du vill? Eller inte? Vi kan... - Middag låter bra.
Jag ska bo här inatt, så vi kanske kan mötas i lobbyn om, en timme?
- Ja! Ja, till det. - Toppen.
Middag. Du och jag.
- Ja. - Vi ses senare.
Okej. Hejdå.
Hejdå!
Det verkar som om allt kommer lösa sig för dig, tío.
Precis som i din historia.
Jag hoppas det går bättre den här gången, för dessvärre,
var det inte det sanna slutet.
Har du nån aning om vem som kan ha gjort detta?
Nej.
VERKSAMHETSCHEF
Nej, det har jag inte.
Det här är illa, Máximo.
Om liggaren hamnar i fel händer,
vem vet vad som kan hända?
Precis som dagens storms skiftande vindar, hade det värsta inte hänt än.
Undertexter: Victoria Heaps